Унікальний номер справи 752/14124/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6729/2026
Головуючий у суді першої інстанції А. В. Слободянюк 
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

25 березня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2025 року, ухвалене у складі судді Слободянюк А. В., в примішенні Голосіївського районного суду м. Києва, 

у с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2025 року позов       ОСОБА_1 до    ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнаноза    ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1829962780000; визнаноза    ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1829962780000.
Стягнутоіз    ОСОБА_2 на користь    ОСОБА_1  137 500 грн 00 коп доходу за оренду квартири АДРЕСА_1 . Стягнутоіз    ОСОБА_2 на користь    ОСОБА_1  судовий збір в сумі 7 751 грн 60 коп.
02 грудня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника Архіпова О. Ю. подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив поновити строк на подання доказів понесених позивачем судових витрат та стягнути з відповідачки судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2025 року поновлено  ОСОБА_1 строкна подання доказів понесенихсудових витрат. Заяву представника позивача    ОСОБА_1  -      Архіпова О . Ю . про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнутоз       ОСОБА_2 на користь      ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 гривень 00 коп.
Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням  ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3  подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд у порушення норм процессуального закону розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи, що позбавило відповідача можливості надати свої заперечення.
Також вказала, що суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк для подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, оскільки такий строк було пропущено без поважних причин. Позивач та його представник підписали акт про надання послуг 02.12.2025, тобто під час перебування адвоката Архіпова О. Ю. у відпустці.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити на підставі викладених в ній доводів.
Позивач ОСОБА_1 та його представник Архіпов О. Ю. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань щодо неможливості прибуття у судове засідання або відкладення розгляду справи станом на день розгляду справи до апеляційного суду від вказаних осіб не надходило. 
Так, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. 
Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах його апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно із частинами другою та третьою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.
Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на професійну правничу допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.
Відповідно до статті 120 ЦПК України строки в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої, сьомої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причину його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.
Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулась із відповідною заявою.
Отже, згідно із положеннями статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) вказала:
«- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови КГС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);
- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц);
- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Першої судової палати КЦС ВС від 29 червня 2022 року у справі №161/5317/18)».
Аналогічне положення законодавець виклав у частині восьмій статті 141, частині першій статті 246 ЦПК України.
Матеріалами справи встановлено, що в позовній заяві позивач зазначив, що очікує понесення витрат на професійну правничу допомогу, наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн та повідомлено, що докази понесення витрат будуть надані окремою заявою в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року позивач    ОСОБА_1 та його представник Архіпов О.Ю., отримали в електронному кабінеті 25 листопада 2025 року.
З урахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, строк для подання доказів про ухвалення додаткового рішення слід відраховувати у даному випадку з 26 листопада 2025 року. Відтак останнім днем на подання доказів було 01.12.2025 (понеділок).
Разом з тим, заяву про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених судових витрат у справі представник позивача подав через системи «Електронний суд» 02 грудня 2025 року.
Також представником позивача було заявлено клопотання про поновлення строку для подання доказів понесених судових витрат.
На підтвердження поважності причин пропуску строку, адвокатом було надано наказ ТОВ «КОСТАНЗА» № 19/2025 від 17 листопада 2025 року, з якого вбачається, що   Архіпову О. Ю. було надано відпустку у період з 24 листопада 2025 року по 03 грудня 2025 року.
Поновлюючи стороні позивача строк для подання доказів на підтверження понесення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що представником позивача Архіповим О. Ю. строк для подання цих доказів пропущено з поважних причин.
Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.
У справі, що переглядається суд не врахував, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.
Так, для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач зобов`язаний був надати суду докази понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, тобто до 01.12.2025.
Проте такі докази стороною позивача були подані поза межами визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку, а саме 02.12.2025, зокрема під час перебування адвоката у відпустці.
Аналіз статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів понесення судових витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат підлягає залишенню судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.
У клопотанні представником позивача наведені обставини щодо поважності причин пропуску вказаного строку - перебувння адвокатат Архіпова О. Ю. у відпустці за кордоном. До клопотання додано наказ про надання відпустки від 17.11.20205, у якому вказано, що Аріхопову О. Ю. , юрисконсульту ТОВ «КОСТАНЗА», надано щорічну основну відпустку тривалістю 10 календарних днів у період з 24.11.2005 по 03.12.2025 включно. Відповідно до заяви працівника під час відпустки можливе перебування за кордоном, а саме у Республіці Польща. ТОВ «КОСТАНЗА» не заперечує проти виїзду Архіпова О. Ю. за кордон.
Разом з тим, до клопотання не було додано доказів на підтвердження виїзду адвоката Архіпова О. Ю. за кордон у вказаний у наказі про відпустку період.
При цьому адвокат не вказав, чому перебуваючи у відпустці включно по 03.12.2025 він знайшов час та зміг погодити та підписати з клієном 02.12.2025 (тобто у період відпустки) акт про надання послуг (правничої допомоги) та додаткової угодою №1 від 27.06.2024 до договору №02-06/24 від 27.06.2024, проте не зміг зробити це у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто до 01.12.2025.
У матеріалах справи відсутні докази відкликання адвоката із відпустки з 02.12.2025.
Таким чином, суд першої інстанції вказаних обставин не дослідив, оцінку їм не надав, тому суд апеляційної інстанції, проаналізувавши подані заявником докази та обставини справи, дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного процесуального строку відсутні, оскільки зазначені представником позивача у клопотанні причини пропуску строку для подання доказів понесення судових витрат є неповажними та недоведеними належними та допустимими доказами.
Зокрема, колегія суддів вважає, що заявник не вжив належних заходів для подання відповідних доказів у межах визначеного законом строку, хоча мав можливість завчасно подати документи в електронній форм або направити їх поштою.
Крім того, колегія суддів зауважує, що судове засідання, на якому було ухвалене рішення у справі, відбулося за участі представника позивача. Отже, представник був обізнаний про можливі наслідки такого процесуального рішення і мав дотримуватися вимог законодавства щодо строків подання доказів понесених судових витрат, проте не дотримався процесуальних строків подання цих доказів без поважних на те причин.
Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та безпідставно поновив стороні позивача строк для подання доказів понесення судових витрат та вдався до оцінки наявності підстав для задоволення заяви по суті. 
Отже, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, зроблені без дотримання норм процесуального права, що потягло до неправильного вирішення питання про відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу.
Ураховуючи наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу були подані представником позивача з порушенням строків, передбачених частиною восьмою статті 141 ЦПК України, за відсутності поважних причин для поновлення такого строку. Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість подати відповідні документи у п`ятиденний строк після ухвалення рішення, стороною позивача не надано.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відтак додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2025 року слід скасувати. Заяву ОСОБА_1 , подану представником Архіповим О. Ю., про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 ,задовольнити частково.
Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , подану представником Архіповим Олександром Юрійовичем , про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 10 квітня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна