Справа № 560/9025/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

19 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просить: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати йому з 27 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні відпустки) виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачеві грошового забезпечення (із обов`язковим перерахунком розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення – надбавок, доплат, підвищень, премії) з 27 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 і 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 і 2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2022–2023 роки, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 і 01.01.2023 відповідно, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до зазначеної постанови, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою від 28.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.
Вказує, що, відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим державним соціальним стандартом, який використовується, зокрема, як розрахункова величина для визначення розмірів грошового забезпечення.
Зазначає, що законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено відповідно у розмірі 2481 грн з 01.01.2022 та 2684 грн з 01.01.2023 року.
Стверджує, що пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – постанова №704 у редакції, що підлягає застосуванню у спірний період), передбачає визначення посадових окладів та окладів за військовим званням шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Посилається на те, що після визнання протиправним і скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, яким вносилися зміни до пункту 4 постанови №704, застосуванню підлягає та редакція пункту 4 постанови №704, яка узгоджується з законами про Державний бюджет на відповідні роки.
Позивач вважає, що відповідач, застосовуючи в період з 27.02.2022 по 19.05.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 як розрахункову величину для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням, порушив вимоги законодавства, чим занизив усі види грошового забезпечення позивача, з ним пов`язані.
Відповідно до відзиву на позов, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує таке.
Як зазначає відповідач, у спірних правовідносинах він діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
А отже, як стверджує відповідач, ним не допущено порушення прав та законних інтересів позивача. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема у період з 27.02.2022 по 19.05.2023 року.
Наказом командира військової частини від 27.02.2022 №5 позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, призначено на посаду зі встановленням посадового окладу та надбавок.
Наказом від 21.03.2025 №81 позивача звільнено у відставку за віком, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, визначено розмір належних до виплати сум, зокрема компенсації за невикористані відпустки.
Довідкою про доходи №131/ФЕС за період з лютого 2022 року по березень 2025 року підтверджується помісячне нарахування грошового забезпечення позивачу, у тому числі, посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані відпустки, одноразової допомоги при звільненні.
Із змісту довідки про доходи та пояснень відповідача убачається, що розміри посадового окладу та окладу за військовим званням у 2022–2023 роках обчислювалися виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, помноженого на відповідні тарифні коефіцієнти. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
У цій справі предметом судового розгляду є правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення позивачу у період з 27.02.2022 по 19.05.2023 року.
Так, згідно зі статтею 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній у спірний період), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
За військовослужбовцями, які тимчасово проходять військову службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України встановлюється спеціальна надбавка, що входить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX від 02.12.2021 встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022 встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено, зокрема, пункт 4, яким передбачено порядок визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями.
Після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пункт 4 постанови №704 у первісній зміненій редакції передбачав визначення посадових окладів шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти. 
Надалі пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 був визнаний протиправним та скасований постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18, яка набрала законної сили в день її ухвалення. 
З цієї дати пункт 6 постанови №103 втратив чинність, а дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 фактично відновлена у тій редакції, яка передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (яка набрала чинності 20.05.2023 року) пункт 4 постанови №704 знову викладено в новій редакції, згідно з якою з цієї дати розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями визначаються виходячи із сталої розрахункової величини 1762 грн, помноженої на відповідний тарифний коефіцієнт.
Отже, суд вказує на те, що в період з 27.02.2022 по 19.05.2023 (спірний період) до правовідносин сторін підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 у поєднанні з законами про Державний бюджет на 2022 і 2023 роки, тобто з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 року.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (у редакції, чинній у спірний період). 
Цим Порядком, зокрема, передбачено, що: грошова допомога на оздоровлення виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань розраховується виходячи з розміру місячного грошового забезпечення; грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки обчислюється із середнього грошового забезпечення, сформованого на основі щомісячних виплат.
Отже, зазначені одноразові виплати безпосередньо залежать від розміру місячного грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 (К/9901/43174/21) дійшов висновку, що: з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині фіксації розрахункової величини на рівні прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 не відповідають законам про Державний бюджет на відповідні роки; при визначенні посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями слід застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня кожного календарного року, за який здійснюється нарахування.
Цей правовий висновок неодноразово підтверджений у подальших постановах Верховного Суду, наприклад, у постановах від 31.08.2022 у справі №120/8603/21-а, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 05.04.2023 у справі №340/3604/22, від 15.12.2023 у справі №380/17639/22 та низці інших рішень 2023–2024 років, у яких суд прямо зазначив, що відсутні підстави відступати від цього підходу.
У сталій практиці Верховного Суду послідовно наголошується, що з набранням чинності постановою №481 (з 20.05.2023 року) застосовується нова модель визначення посадових окладів (1762 грн як стала розрахункова величина), яка діє на майбутнє й не зумовлює перерахунку грошового забезпечення за періоди до цієї дати.
При розгляді цієї справи, суд не встановив наявність судових рішень Великої Палати Верховного Суду або палат Касаційного адміністративного суду, якими б було відступлено від зазначеної правової позиції щодо застосування пункту 4 постанови №704 у взаємозв`язку з законами про Державний бюджет за періоди до 20.05.2023 року.
З огляду на наведене вище суд виходить із такого.
Спірний період (27.02.2022 – 19.05.2023) повністю передує моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №481 від 12.05.2023 (20.05.2023), яка запровадила модель 1762 грн. 
Отже, до спірних правовідносин застосовується пункт 4 постанови №704 у редакції, узгодженій з законами про Державний бюджет, тобто з прив`язкою до прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня відповідного року.
Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб визначено відповідно у розмірі 2481 грн (з 01.01.2022) та 2684 грн (з 01.01.2023).
Відповідач, обчислюючи в цей період посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача, фактично використовував як розрахункову величину прожитковий мінімум станом на 01.01.2018 року, помножений на відповідні тарифні коефіцієнти. 
Суд зазначає, що такий спосіб обчислення грошового забезпечення суперечить вимогам законів про Державний бюджет на 2022 і 2023 роки, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а також наведеній вище практиці Верховного Суду щодо застосування пункту 4 постанови №704.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд вказує на те, що підзаконні нормативно-правові акти, у тому числі постанови Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати чи обмежувати дію законів.
За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення позивачеві за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 як розрахункової величини є протиправними.
Щодо вимог про перерахунок грошового забезпечення та похідних виплат, то суд зазначає про таке. 
Як уже зазначалося, склад грошового забезпечення військовослужбовця включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення); премії; одноразові виплати (грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова компенсація за невикористані дні відпустки тощо).
Розмір більшості зазначених виплат прямо чи опосередковано залежить від величини місячного грошового забезпечення, яке, у свою чергу, визначається з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, встановлених за постановою №704.
Оскільки суд визнає протиправним застосування відповідачем у спірний період прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року, виникає необхідність перерахунку: місячного грошового забезпечення позивача за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 – із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно; одноразових виплат (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні відпустки) – у тій частині, в якій їх розмір визначався виходячи з місячного грошового забезпечення за спірний період.
Разом з тим, суд з огляду на принцип дії норми права у часі і сталу практику Верховного Суду зазначає, що: з 20.05.2023 пункт 4 постанови №704 діє у новій редакції (після змін, внесених постановою №481), яка передбачає розрахункову величину 1762 грн; суд не може зобов`язати відповідача застосувати до періоду після 20.05.2023 прожитковий мінімум станом на 01.01.2023 року, оскільки на той час уже діяла інша законодавча конструкція.
Судом не встановлені конкретні дати нарахування всіх одноразових виплат позивачу за 2023 рік (зокрема, чи були вони нараховані до 19.05.2023 чи після цієї дати). 
З огляду на це суд вважає за можливе задовольнити позов у частині зобов`язання до перерахунку: за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 – щодо місячного грошового забезпечення та похідних від нього виплат; у межах, у яких розмір відповідних одноразових виплат був розрахований, виходячи з грошового забезпечення за цей період.
У частині вимог про перерахунок виплат, нарахованих після 20.05.2023 року, та застосування до цього періоду прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023 року, позов підлягає відмові, оскільки це суперечило б принципу дії нормативно-правових актів у часі.
Згідно із положеннями статей 5, 245 КАС України суд, задовольняючи позов, обирає спосіб захисту, який відповідає характеру порушення права та забезпечує його ефективне відновлення, не підміняючи при цьому орган, на який покладено відповідні повноваження.
Матеріали справи не містять усіх необхідних детальних даних, які дозволили б суду самостійно обчислити точні суми грошового забезпечення та пов`язаних виплат за кожен місяць спірного періоду (з урахуванням усіх видів надбавок, премій тощо). 
Проведення таких розрахунків належить до компетенції відповідача як органу, що здійснює нарахування грошового забезпечення позивачу.
Тому належним способом захисту прав позивача є: визнання протиправними дій відповідача щодо застосування прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 як розрахункової величини за спірний період; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення та залежних від нього виплат із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами про Державний бюджет на 2022 і 2023 роки, з урахуванням уже виплачених сум.
Вимога позивача про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати йому грошового забезпечення за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення і пов`язаних виплат підлягає частковому задоволенню – у межах, у яких вона стосується: перерахунку грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій) за період з 27.02.2022 по 19.05.2023 року; перерахунку одноразових виплат (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2022–2023 роки) у частині, в якій їх розмір визначався виходячи з місячного грошового забезпечення за цей період.
У решті позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 27 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки), здійсненого виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій) за період з 27 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення: прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням уже виплачених сум, і виплатити позивачеві суму недоотриманого грошового забезпечення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 : грошової допомоги на оздоровлення за 2022 і 2023 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 і 2023 роки; грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022–2023 роки, нарахованих на підставі місячного грошового забезпечення за період з 27 лютого 2022 року по 19 травня 2023 року, виходячи з місячного грошового забезпечення, перерахованого за цей період відповідно до абзацу третього резолютивної частини цього рішення суду, з урахуванням уже виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений