УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/1811/25 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 935/1811/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,
в с т а н о в и в :
У липні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», Товариство, позивач) звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 61 500 грн заборгованості за кредитним договором №4125643 від 10 квітня 2021 року, 2 422, 40 грн сплаченого судового збору та 7 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4125643, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 20 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором.
Пунктом 7.1 Договору визначено, що він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а обумовлені ним права та обов`язки сторін з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
ТОВ «Мілоан» надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, в той час як ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 61 500 грн.
23 липня 2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 74-МЛ, в тому числі і за кредитним договором № 4125643 від 10 квітня 2021 року.
Сума та розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором було передано позивачу від первинного кредитора, а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту 20 000,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків 39 500 грн; прострочена заборгованість за комісією 2 000 грн.
13 червня 2025 року ТОВ ФК «Кредит-Капітал» надіслало ОСОБА_1 претензію про погашення кредитної заборгованості. 
Однак, наявна заборгованість відповідачем не погашена.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 27 500 грн заборгованості за Договором №3988658 від 22 березня 2021 року, 1 083,19 грн судового збору та 3 150 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове – про повне задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що 10.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений Кредитний договір № 4125643 на суму 20 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача.
Укладення Кредитного договору після ознайомлення з його умовами є правом відповідача, а не його обов`язком. Оскільки відповідач підписав Кредитний договір, то він був ознайомлений зі строком кредитування, розміром відсоткових ставок та умовами кредитування, а відтак передбачив наслідки його укладення.
Вказує, що ОСОБА_1 продовжив користуватись кредитними коштами після строку визначеного у п.1.3. кредитного договору, тому до нього було застосовано пролонгацію на стандартних базових умовах передбачену п. 2.3.1.2 Кредитного договору, а тому строк кредитування було продовжено на 60 днів.
Розмір заборгованості складається: за період 30 днів (з 11 квітня 2021 року по 10 травня 2021 року) за який щодня нараховується процент 1,25% від тіла кредиту (п. 1.3 та п. 1.5.2 кредитного договору) 1,25% від 20 000,00 грн = 250 грн (250 грн*30 днів=7 500 грн).
Пролонгація на стандартних (базових умовах) період з 11 травня 2021 року по 04 червня 2021 року, за який щодня нараховується процент 5,00% від тіла кредиту (п. 2.3.1.2 та п. 1.6 кредитного договору) 5,00% від 20 000,00 грн=1000,00 грн (1000,00 грн*25 днів=25 000,00 грн). 04 травня 2021 року відбулось списання прострочених процентів за рахунок фінансового результату, тому в подальшому, а саме з 05 червня 2021 року і по дату останнього платежу було нараховано менші суми прострочених процентів. Отже, з 05.06.2021 по 09.07.2021 200,00*35 днів=7 000 грн.
Комісія за надання кредиту сплачується одноразово при оформленні кредиту та становить 10,00% від тіла кредиту (п. 1.5.1 кредитного договору). 10,00% від 20 000 грн=2 000,00 грн нараховано комісії за надання кредиту.
Стверджує, що загальна сума заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4125643 від 10 квітня 2021 року становить: 20 000,00 грн (тіло кредиту)+7 500 грн+25 000,00 грн+7 000 грн ( відсотки за користування)+2 000 грн комісія = 61 500,00 грн.
Крім того, суму та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 4125643 від 10.04.2021 було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 74-МЛ від 23 липня 2021 року. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.
Зауважує, що відповідно до чинного законодавства усі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові не має наміру стягнути з відповідачки штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно із частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що сторонами ініційовано продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту у порядку, який передбачений договором, матеріали справи не містять, а тому дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути 20 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 7 500,00 грн заборгованості за процентами, які нараховані в межах строку дії договору протягом 30 днів за період з 10 квітня 2021 року по 10 травня 2021 року за ставкою 1,25 % від суми кредиту в день.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком місцевого суду з огляду на таке.
Із матеріалів справи убачається, що 10 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 4125643, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн, строком на 30 днів (а.с. 5-10).
Договір укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W69056 (а.с. 10 зворот).
Пунктом 1.2 Договору визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000,00 грн.
Кредит надається строком на 30 днів з 10 квітня 2021 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 10.05.2021 року (п. 1.3, 1.4 Договору).
Відповідно до п. 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту становить 2 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п. 1.5.2. проценти за користування кредитом: 7 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно із п. 3.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.
Пунктом 4.2 Кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної базової ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.
Згідно із пунктом 6.1. Договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Укладення ТОВ «Мілоан» Кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).
Відповідно до пункту 7.1, цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатком № 1 до Договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту (а.с. 9).
Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, відповідач ідентифікований, як позичальник за укладеним Договором, оскільки акцептував підписавши 10 квітня 2021 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W69056 направленого на номер телефону відповідний договір (а.с. 10 зворот).
Анкета-заява на кредит № 4125643 від 10 квітня 2021 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 у ТОВ «Мілоан» (а.с. 11).
Як вбачається з копії платіжного доручення №43536328 від 10 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано грошові кошти в сумі 20 000,00 грн (а.с. 12).
Згідно копії відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 , останній не сплатив будь-яких коштів в рахунок погашення заборгованості ( а.с. 12 зворот -13).
23 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №74-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» приймає належні Кредиторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (портфель Заборгованості) (а.с. 14 -18).
Згідно із п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги №74-МЛ, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно до вказаних у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.
Актом прийому-передачі реєстру Боржників від 23 липня 2021 року за Договором відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23 липня 2021 року, ТОВ «Мілоан» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 23 липня 2021 року, складений за формою згідно із Додатком № 1 до Договору. Кількість боржників: 5 901 ( а.с. 21 зворот).
Відповідно до витягу реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23 липня 2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 4125643 від 10 квітня 2021 року в сумі 61 500,00 грн (а.с. 22 зворот).
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (надалі Закону №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний Договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписав цей Договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) W69056, направленим ТОВ «Мілоан» на його телефонний номер НОМЕР_1 .
Отже, ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов Кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав сплати комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
На виконання умов Кредитного договору ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти (20 000,00 грн) на картковий рахунок ОСОБА_1 , про що свідчить платіжне доручення №43536328 від 04 квітня 2021 року (а.с. 12), яке відповідно до статті 1 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-ІХ «Про платіжні послуги» відповідає вимогам платіжного документа. 
Враховуючи те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконав, істотно їх порушив, до погашення заборгованості заходів не вживав, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 20 000,00 грн.
Також, місцевий суд правомірно не погодився із законністю нарахування відповідачу та стягнення з нього комісії в розмірі 2 000,00 грн, оскільки вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наведений висновок суду першої інстанції узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Разом з тим, в частині вирішення спору про стягнення процентів апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Відповідно до положень п. 2.3. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.
Продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на, три, сім і п`ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом).
Продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами. Такий строк користування кредитом сторони визначили тривалістю шістдесят днів.
Встановлено, що положеннями пункту 2.3.1.2. передбачено, зокрема, пролонгацію на стандартних (базових) умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. договору.
Як убачається із відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту, відповідач не провів жодної оплати в рахунок погашення заборгованості, отже подальше продовження строку мало відбуватися на стандартних умовах, тобто кінцевий строк кредитування (60 днів) сплив 09 липня 2021 року.
Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору №4125643 від 10 квітня 2021 року стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Отже, підписанням Договору про споживчий кредит №4125643 від 10 квітня 2021 року сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків.
За таких обставин слід визнати обґрунтованим нарахування первісним кредитором заборгованості за кредитом нарахованих процентів за обумовлений сторонами строк користування кредитом за станом на 09 липня 2021 року у сумі: 
за період 30 днів (з 11 квітня 2021 року по 10 травня 2021 року) за який щодня нараховується процент 1,25% від тіла кредиту (п. 1.3 та п. 1.5.2 кредитного договору) 1,25% від 20 000,00 грн = 250 грн (250 грн*30 днів=7 500 грн);
з 11 травня 2021 року по 04 червня 2021 року, за який щодня нараховується процент 5,00% від тіла кредиту (п. 2.3.1.2 та п. 1.6 кредитного договору) 5,00% від 20 000,00 грн=1000,00 грн (1000,00 грн*25 днів=25 000,00 грн);
з 05 червня 2021 року по 09.07.2021 (внаслідок застосування кредитором меншого розміру процентів) 200,00*35 днів=7 000 грн, а всього 39 500 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції у частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та в частині розподілу судових витрат - скасуванню із ухваленням нового рішення.
Щодо судових витрат колегія суддів зазначає наступне.
За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Так, згідно зі статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4).
Відповідно до частин 1, 2, 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: копію договору про надання правничої допомоги №0605 від 06 травня 2025 року (а.с. 26), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29 вересня 2012 року (а.с. 24 зворот), копію ордера про надання правничої допомоги серії ВС № 1370094 (а.с. 26 зворот), акт наданих послуг № 1206 від 23 червня 2025 року (а.с. 27), детальний опис наданих послуг до акту №1206 від 23 червня 2025 року за договором про надання правової допомоги (а.с. 27 зворот).
Відповідно до акту наданих послуг № 1206 від 23 червня 2025 року, сума послуг адвоката згідно договору №0605 про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року складає 7 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в сумі 7 000,00 грн підтверджений належними та допустимими доказами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів наголошує на тому, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
В свою чергу, з урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.
Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн у даному випадку є дещо завищеними, оскільки не є співмірними із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягу наданих ним послуг, а тому їх розмір має бути зменшений.
Таким чином, оцінивши подані представником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Усенко М.І. докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 2 500 грн.
Відповідно положень статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає також стягненню 5 874,32 грн витрат по сплаті судового збору, що становить 97% від суми задоволених вимог (2 422,40 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви + 3 633,60 грн за подання апеляційної скарги)х97%:100)).
За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2026 року у частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 39 500,00 грн заборгованості за процентами по Кредитному договору №4125643 від 10 квітня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 5 874,32 грн витрат по сплаті судового збору та 2 500,00 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий      Судді

Повний текст постанови складений 14 квітня 2026 року