П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/25360/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Леміщак Д.М.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
20 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року позов задоволено, зокрема:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 25.09.2025 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХЗ74848 від 17.09.2025 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за нормами, чинними станом на 01.01.2021;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 25.09.2025 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХЗ74848 від 17.09.2025 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за нормами, чинними станом на 01.01.2021, з урахуванням проведених виплат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.02.2021 перерахунок ОСОБА_1 пенсії відповідно до статей 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 про грошове забезпечення № ХЗ74848 від 17.09.2025 для перерахунку пенсії з урахуванням розміру грошового забезпечення визначеного станом на 01.01.2021.
На обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано, що предметом позовних вимог є здійснення з 01.02.2021 перерахунку та з 25.09.2025 доплату та подальшу виплату ОСОБА_1 його пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021. Тобто, предметом спору у цій справі є перерахунок його пенсії з 01.02.2021 по 24.09.2025 як розрахункова математична дія з метою визначення розрахункового розміру пенсії, який буде виплачуватися з 25.09.2025. Втім, як вказує апелянт, суд першої інстанції зазначивши в резолютивній частині рішення про повне задоволення позовних вимог, не прийняв рішення про проведення перерахунку його пенсії з 01.02.2021 по 24.09.2025, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги у цій частині фактично залишені невирішеними судом.
Ухвалою від 26.01.2026 Сьомим апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Цією ж ухвалою суд призначив справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
19.02.2026 до суду надійшов відзив, в якому відповідач наголошує на безпідставності доводів апеляційної скарги, переконуючи суд в тому, що позовні вимоги щодо перерахунку пенсії за період з 01.02.2021 по 15.05.2025 підлягають залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.
Надалі, 19.03.2026 представником позивача подані додаткові пояснення з посиланням на правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 19.02.2026 у справі №240/22402/24 та від 17.02.2026 у справі №560/15859/24, згідно яких у справах наведеної категорії звернення особи до суду є способом відновлення триваючого права, а не оскарження разового порушення, що виключає можливість застосування шестимісячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
ІНФОРМАЦІЯ_2 складено довідку № ХЗ74848 від 17.09.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для обчислення пенсії позивача за нормами, чинними станом на 01.01.2021.
На звернення позивача щодо перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 08.10.2025 відмовило в такому перерахунку, посилаючись на відсутність для цього правових підстав.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з січня 2020 року положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. Відтак, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 25.09.2025 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХЗ74848 від 17.09.2025 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними станом на 01.01.2021.
Переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зважає на таке.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон 2262-XII).
Відповідно до норм частин 2 та 3 статті 51 Закону №2262-ХІІ, перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
За приписами частини 4 статті 63 Закону №2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Зміни, що вносились до п. 4 Постанови № 704 скасовані постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, а тому починаючи з 29 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення військовослужбовцям розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 в редакції, що діє після набрання законної сили судового рішення по справі №826/6453/18, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.
У постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 Верховний Суд сформулював правовий висновок про те, що з січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.
При цьому відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ та пункту 23 Порядку №3-1, заява пенсіонера та додані до неї документи є підставою для перерахунку пенсії.
Таким чином апеляційний суд вважає, що пенсійне законодавство, в контексті спірних правовідносин, покладає обов`язок на орган пенсійного забезпечення провести перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. А однією із підстав для вчинення таких дій є звернення пенсіонера із наданням додаткових документів, що підтверджують наявність підстав для здійснення перерахунку пенсії.
Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХЗ74848 від 17.09.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021.
Окремо апеляційний суд зазначає, що за змістом частини третьої статті 51 Закону України № 2262-XII, перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення, який не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або органів, що видають довідки для перерахунку пенсії, здійснюється з дати виникнення права на нього без обмеження будь-яким строком.
Відповідна норма є спеціальною щодо загальних процесуальних правил, установлених статтями 122 та 123 КАС України, та спрямована на забезпечення ефективного захисту права особи на належне пенсійне забезпечення у випадках, коли держава або її органи не виконали покладений на них обов`язок щодо своєчасного здійснення перерахунку пенсії у зв`язку зі зростанням розміру прожиткового мінімуму.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2024 року у зразковій справі № 380/19324/23 зроблено висновок про те, що перерахунок пенсії, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або органів, уповноважених видавати довідки про розмір грошового забезпечення, здійснюється без обмеження строком, а застосування процесуальних строків звернення до суду у таких спорах є неприйнятним.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що застосування процесуальних строків звернення до суду у спорах щодо перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною складових грошового забезпечення відповідних категорій осіб, зокрема внаслідок збільшення прожиткового мінімуму, суперечило б прямій нормі частини третьої статті 51 Закону № 2262-XII. Таким чином, у цій справі відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених статтею 123 КАС України.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 лютого 2026 року у справі N 560/17663/24, від 10 лютого 2026 року у справі №560/16024/24 та інших, який підлягає врахуванню в межах спірних правовідносин.
Щодо, власне, самих доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не вирішено позовні вимоги у частині перерахунку пенсії за період з 01.02.2021 по 24.09.2025, що розцінюється позивачем як відмову в їх задоволенні, то колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.
У відповідності до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Так, апеляційним судом з`ясовано, що предметом позовних вимог згідно уточненою редакцією адміністративного позову, поданого позивачем 24.12.2025 (а.с. 37-40), було зобов`язання відповідача здійснити з 01.02.2021 перерахунок та з 25.09.2025 доплату та подальшу виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХЗ74848 від 17.09.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021.
В той же час, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення від 15.01.2026, судом першої інстанції хоч і зазначено в його резолютивній частині про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, однак взагалі не розглянуто та не вирішено питання щодо позовних вимог в частині здійснення перерахунку пенсії позивача за період з 01.02.2021 по 24.09.2025.
Відносно цих вимог судом першої інстанції не приймалося ні рішення про відмову у їх задоволенні, як і не постановлялася ухвала про залишення їх без розгляду.
За таких обставин наведені доводи апелянта щодо необхідності скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо здійснення перерахунку пенсії за період з 01.02.2021 по 24.09.2025 є безпідставними, позаяк суд першої інстанції такого рішення (про часткову відмову в позові) не приймав. Отже, в цьому випадку фактично відсутній предмет судового оскарження.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що якщо суд першої інстанції за результатами розгляду справи не ухвалив рішення щодо однієї із заявлених позовних вимог, процесуальним законом передбачено спеціальний механізм усунення такого недоліку шляхом постановлення додаткового судового рішення, а не оскарження вже прийнятого рішення в апеляційному порядку. 
Такий підхід узгоджується з положеннями статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 1 частини першої якої передбачено право суду, що ухвалив судове рішення, за заявою учасника справи або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, судом не ухвалено рішення.
Отже, у разі наявності підстав вважати, що суд першої інстанції залишив невирішеною частину позовних вимог, позивач не позбавлений права звернутися саме до суду першої інстанції із відповідною заявою про ухвалення додаткового судового рішення, що узгоджується із процесуальною природою такого інституту та забезпечує повноту судового захисту.
В даному ж випадку наведені апелянтом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до оскарження обставин, які не були предметом вирішення судом першої інстанції, що виключає можливість їх перегляду судом апеляційної інстанції в межах цього провадження. 
За таких умов підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відповідно до п.1 ч.1 ст. 315, ст. 316 КАС України визнає за необхідним залишити таку апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.