ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м.Дніпро Справа № 202/7200/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
судді: Дармін М.О., Соп`яненко О.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 (суддя Манько Г.В., повний текст якої підписаний 19.12.2025) у справі №202/7200/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" 
до ОСОБА_1 
про відшкодування збитків, завданих директором підприємства 

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №202/7200/25 повернуто позовну заяву і додані до неї документи.

Не погодившись із зазначеною ухвалою до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан",  в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням процесуального права і підлягає скасуванню, з наступних підстав:
- Господарський суд Дніпропетровської області розглянув позовну заяву неналежним чином, фактично ухвала – це відписка; 
- Апелянт вважає дії Індустріального суду м.Дніпра і Господарського суду Дніпропетровської області тяганиною. Так, обидва суди, Індустріальний суд м.Дніпра, та Господарський суд Дніпропетровської області, розглядали важку справу Апелянта загалом близько 5 місяців; 
- в ухвалі від 08.12.2025 Господарський суд Дніпропетровської області вимагає від Апелянта зібрати недостатні документи до 19.12.2025 включно, і в ухвалі від 19.12.2025 зазначає, що термін був пропущений, і відхилив позов Апелянта. Натомість, Апелянт звертає увагу суду на обставини непереборної сили, що нині діють у м.Дніпрі, а саме постійні відключення світла. Так, Апелянт насилу встиг ознайомитися з ухвалою та написати заяву про виправлення помилки, і наступного дня Господарський суд Дніпропетровської області в ухвалі про повернення позовної заяви від 19.12.2025, не продовживши термін на усунення недоліків, постановив повернути позовну заяву и додані до неї документи. 
В свою чергу, Апелянт прикладає до Скарги графіки відключення світла у м.Дніпро з 08 грудня до 19 грудня 2025 року, включно. Зокрема, група Апелянта – 3.2, фактична адреса Апелянта – м.Дніпро, вул. О.Оцупа, 2 (договір оренди додається). Апелянт вважає, що з такими графіками практично неможливо своєчасно ознайомитися з ухвалою суду та якісно виправити недоліки позовної заяви. Апелянт вважає, що його право на справедливий судовий розгляд порушено. 
Апелянт бере до уваги і звертає увагу суду, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, що узгоджується з принципом "jura novit curia" або "суд знає закони". Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. 
Звідси, Апелянт сподівається на справедливий розгляд цієї скарги та впевнений у благополучному вирішенні спору.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався, що, в свою чергу, на підставі ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення (ухвали) суду першої інстанції. Про надання строку для подачі відзиву повідомлявся належним чином рекомендованим листом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Дармін М.О., Соп`яненко О.Ю.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 12.01.2026 здійснено запит матеріалів справи №2002/7200/25 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
16.01.2026 матеріали справи №202/7200/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 202/7200/25; з урахуванням приписів ч.2 ст.271 ГПК України апеляційну скаргу вирішено розглядати у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін; сторонам наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань. 

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
23.07.2025 через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "МІАН" звернулось до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом, згідно якого просить:
- зобов`язати відповідача надати у розпорядження суду корінці від прибуткових касових ордерів та від звітів про використання коштів виданих на відрядження або під звіт, датованих за періоди часу з 03.01.2021 до 05.01.2021 включно та з 09.02.2021 до 11.02.2021 включно.
- якщо відповідач не надасть перелічені у п. 1 виправдувальні документи, зобов`язати відповідача компенсувати збитки, які він вже завдав позивачу своїми діями у розмірі 5 800 грн.
Отже, позовні вимоги обґрунтовані необхідністю відшкодування шкоди, завданих директором (посадовою особою) підприємства юридичній особі.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 15.08.2025 справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МІАН" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих директором підприємства передати на розгляд за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області. 
Відповідно до супровідного листа від 27.11.2025 справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області та отримано господарським судом 03.12.2025. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2025 справу передано для розгляду судді Манько Г.В.
У зв`язку з тим, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.162, 164 ГПК України, Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 08.12.2025 залишив позовну заяву без руху, зобов`язав Позивача протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання: - відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; - відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; - переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; - попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; - відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача та відповідача відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України; - документи, що є додатками до позову придатні для читання та опрацювання. 
Вказану ухвалу господарського суду від 08.12.2025 позивачем отримано 08.12.2025 о 18:34 годині, що підтверджується довідкою про доставку ухвали до електронного кабінету позивача в ЄСІТС (а.с.56, на звороті, а.с.57 – отримав представник). 
Відтак, з урахуванням норм ч.6 ст.242 ГПК України ухвала вважається врученою позивачу 09.12.2025.
А тому недоліки позову мали бути усунені у строк до 19.12.2025 (включно).
17.12.2025 до суду позивачем подано заяву про виправлення описки, зокрема позивач зауважив, що в ухвалі від 08.12.2025 невірно визначена назва позивача – ТОВ НВП «МІАМ», замість вірної ТОВ НВП «МІАН». Крім того, до заяви надані Протокол зборів ТОВ НВП «МІАН» щодо звільнення попереднього директора і обрання нового №01/04/2021 від 01.04.2021, наказ про призначення директора від 02.04.2021 №2-ок, копія паспорту ОСОБА_2 , ІПН ОСОБА_2 , витяг з ЄДР на позивача.
Ухвалою суду від 18.12.2025 суд виправив описку в ухвалі від 08.12.2025.
Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №202/7200/25 повернуто без розгляду з підстав не усунення недоліків позовної заяви у визначений судом строк (ч.4 ст.174 ГПК України) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих директором підприємства.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст.174 ГПК України та дійшов висновку, що Позивачем не виконані вимоги ухвали суду від 08.12.2025 щодо надання необхідних відомостей і документів у строк, встановлений судом.

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
За приписами ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити: 
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; 
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно вимог ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
За приписами ч.8 ст.6 ГПК України якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.
Відтак, зазначення судом серед недоліків позову на необхідності зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України, не ґрунтуються на нормах процесуального права. 
Як і безпідставним є посилання суду на необхідності зазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, що визначено п.6 ч.3 ст.162 ГПК України, оскільки у змісті позову наведені обставини звернення позивача 10.06.2025 до відповідача з претензією і надання відповідачем на неї відповіді. 
Оскільки Позивач не зазначив у позові: - відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у відповідача; - відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; - зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; - попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; - підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що імперативно передбачено п.п.2, 7-10 ч.3 ст.162 ГПК України, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовну заяву без руху ухвалою суду від 08.12.2025.
Також суд обґрунтовано зазначив, що у підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, позивач додав до позову копії документів неналежної якості, непридатні для читання та опрацювання.
В той же час, колегія суддів звертає увагу, що у позові міститься перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, що передбачено як одна із вимог п.8 ч.3 ст.162 ГПК України. 
Як встановлено раніше судом, ухвалу господарського суду від 08.12.2025 позивачем отримано 08.12.2025 о 18:34 годині, що підтверджується довідкою про доставку ухвали до електронного кабінету позивача в ЄСІТС (а.с.56, на звороті, а.с.57 – отримав представник). 
Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відтак, з урахуванням норм ч.6 ст.242 ГПК України ухвала вважається врученою позивачу 09.12.2025.
А тому недоліки позову мали бути усунені у строк до 19.12.2025 (включно).
Так, за нормами ч.ч.1, 6 ст.116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.
Положеннями частин 4, 6 ст.174 ГПК України визначено, що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
З урахуванням наведеного, до кінця дня 19.12.2025 позивач мав право на усунення недоліків позову. Натомість, господарський суд ухвалою від 19.12.2025, тобто в останній день строку на усунення недоліків, здійснив повернення позову, що суперечить, ст.ст.116, 174 ГПК України, та є підставою для скасування ухвали господарського суду про повернення позовної заяви. 

Щодо доводів скарги, що дії Індустріального суду м.Дніпра і Господарського суду Дніпропетровської області є тяганиною, зокрема, обидва суди, Індустріальний суд м.Дніпра, та Господарський суд Дніпропетровської області, розглядали важку справу Апелянта загалом близько 5 місяців, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки неправильне визначення підсудності справи є відповідальністю заявника (позивача), в той час, як отримавши позовну заяву 03.12.2025 господарський суд, у межах визначеного ч.1 ст.174 ГПК України п`ятиденного строку здійснив вирішення процесуального питання (виніс ухвалу про залишення позову без руху від 08.12.2025).
При цьому, колегія суддів наголошує, що є безпідставними доводи скарги, що Господарський суд Дніпропетровської області розглянув позовну заяву неналежним чином, фактично ухвала – це відписка, оскільки розгляд справи не розпочинався, судом вирішувалось процесуальне питання щодо відповідності позову нормам ГПК України. 
Щодо доводів Апелянта на обставини непереборної сили, які нині діють у м.Дніпрі, а саме постійні відключення світла, стислий час для ознайомлення з ухвалою та написання заяви про виправлення помилки, не продовження терміну судом на усунення недоліків, порушення прав апелянта на справедливий судовий розгляд, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами.
Отже, воєнний стан і пов`язані з ним наслідки не зупиняє перебіг процесуальних строків. 
При цьому, Господарський процесуальний кодекс України містить норми щодо поновлення і продовження процесуальних строків. В той же час, матеріали справи не містять клопотання позивача про таке поновлення/продовження. Отже, суд, першої інстанції не мав повноважень здійснювати відповідну процесуальну дію самостійно.
Слід також врахувати, що у тих випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, суд також не може продовжити строк понад встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк (відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).
Положеннями частини другої статті 174 ГПК України передбачено, що строк на усунення недоліків позовної заяви не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Тобто, наведеною нормою імперативно закріплено процесуальний строк на усунення недоліків заяви (скарги), що становить 10 днів та який не може бути продовжено судом в порядку частини другої статті 119 ГПК України, оскільки його максимальна межа визначена Законом - ГПК України (близький за змістом висновок наведено у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 12.01.2026 у справі №920/1246/24, від 08.02.2023 у справі №908/2087/21).
Оскільки частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що строк усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, господарським судом наданий заявнику максимальний строк для усунення недоліків позову, який передбачений частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України (10 днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху), господарський суд і процесуально не мав можливості здійснити продовження максимально визначених строків. 
Щодо посилань апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, які зводяться до того, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, що узгоджується з принципом "jura novit curia" або "суд знає закони"; самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Звідси, Апелянт сподівається на справедливий розгляд цієї скарги та впевнений у благополучному вирішенні спору, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки, здійснюючи розгляд апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вирішує процесуальне питання, яке полягає у правомірності повернення судом першої інстанції позовної заяви, втім, на даній стадії не здійснюється розгляд справи по суті заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст.280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, при цьому судом першої інстанції порушені норми процесуального права, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи, що є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області, з подальшим направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи до суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України. Внаслідок чого питання оплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду має вирішити суд першої інстанції за результатами вирішення справи.
В той же час, колегія суддів наголошує, що апелянтом здійснена переплата судового збору за подачу апеляційної скарги.
Так, порядок та розмір справляння судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями).
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пп. 8 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду встановлюється у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону).
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі: 3028 гривні. 
Таким чином, за подання апеляційної скарги у даній справі судовий збір підлягав сплаті у сумі 2422,40 грн (3028,00 грн х 0,8).
Натомість, апелянтом згідно з платіжною інструкцією №3868 від 26.12.2025 сплачено 3633,60 грн. Тобто, переплата складає 1211,20 грн.
За приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Таким чином, за наявності відповідного клопотання апелянту підлягає поверненню з бюджету 1211, 20 грн. надмірно сплаченого судового збору. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 277, 280-284 ГПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" – задовольнити частково.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі № 202/7200/25 – скасувати.
Справу № 202/7200/25 передати до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до Глави 2 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України. 
Розподіл сум судового збору, в тому числі і за подачу апеляційної скарги, здійснити Господарському суду Дніпропетровської області за результатами розгляду справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.03.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Ю. Соп`яненко