Справа № 591/9169/25 
Номер провадження 22-ц/816/1673/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сізова Д.В. (судді-доповідача),
суддів Собини О.І., Сидоренко А.П.,
з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Обласова Сергія Анатолійовича
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2025 року (суддя Косар А.І.), ухвалене в м. Суми, 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
11 серпня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до ОСОБА_1 із вказаним позовом, який обґрунтовано наступними обставинами.
16 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем в електронній формі було укладено кредитний договір №610733448, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 20400 грн, за що зобов`язався сплачувати проценти. 
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за яким право вимоги за кредитним договором від 16 травня 2023 року №610733448 перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 
10 жовтня 2024 між ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №10/1024-01, за яким право вимоги за кредитним договором від 16 травня 2023 року №610733448 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс».
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» і ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, за яким позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», зокрема й до ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором не виконує, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед ТОВ «Юніт капітал» у розмірі 95 976,75 грн, з яких: 20 398,11 грн тіло - кредиту, 75 578,64 грн - проценти за користування кредитними коштами, яку товариство просило стягнути з нього на свою користь, а також понесені судові витрати.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2025 року позов ТОВ «Юніт капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт капітал» 95 976,75 грн заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2023 року № 610733448, а також 2422,40 грн судового збору, 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на те, що наданими позивачем доказами підтверджено факт укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору в електронній формі, отримання позичальником грошових коштів та невиконання ним зобов`язань щодо їх повернення, а також перехід до позивача права вимоги за вказаним договором на підставі договорів факторингу.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Обласов С.А. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційні скарзі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що відповідач не укладав і не підписував кредитний договір в електронній формі, електронний підпис не ставив, одноразовий ідентифікатор не отримував. Наданий кредитний договір не містить підписів сторін, електронної печатки або QR-коду, тому фактично не підписаний жодною стороною. Позивач не надав доказів ідентифікації та верифікації відповідача під час укладення електронного договору. Відсутні технічні докази укладення договору: лог-файли, IP-адреси, дані про пристрій, підтвердження відправки та отримання SMS-коду. Позивач не довів факт перерахування кредитних коштів відповідачу та їх отримання; платіжні документи є сумнівними та без електронних підписів. До суду подано лише паперові копії електронних доказів без оригінальних файлів, що унеможливлює перевірку їх достовірності. Позивач не довів належний перехід права вимоги, оскільки воно передавалося за кількома договорами факторингу без підтвердження їх дійсності та оплати. Перший договір факторингу укладено ще до виникнення самого кредитного зобов`язання, тому право вимоги фактично не могло бути відступлене. Відсутні докази повідомлення відповідача про відступлення права вимоги та належні реєстри боржників. Поданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором свідчить, що 28 листопада 2023 року відповідач повністю сплатив тіло кредиту (20 398,11 грн) та відсотки (31 204,86 грн), тому жодної заборгованості не існує. Суд першої інстанції витребував інформацію, що становить банківську таємницю, зокрема дані від ПриватБанк, однак порядок розкриття такої інформації регулюється Законом України «Про банки і банківську діяльність» і має здійснюватися лише у випадках та в порядку, визначених законом і розкриватися така інформація має за рішенням суду, ухваленим в порядку окремого провадження. Оскільки відомості, що становлять банківську таємницю, були отримані поза межами окремого провадження, відповідь банку не може вважатися належним доказом у справі.
Також просив витребувати у позивача оригінали таких доказів:
кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 16 травня 2023 року № 610733448 з додатками (електронний варіант); 
платіжне доручення від 16 травня 2023 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про переказ коштів позичальнику; 
платіжну інструкцію від АТ КБ «ПриватБанк» про переказ коштів позичальнику;
договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ КБ «ПриватБанк» про організацію фінансових послуг; 
договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 (електронний варіант) з додатками: № 1 – реєстр права вимоги, № 2 – повідомлення боржників про відступлення, № 3 – акт повернення прав вимог
платіжну інструкцію оплати ТОВ «Таліон плюс» на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за відступлення права вимоги за договором факторингу;
договір факторингу між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» від 10 жовтня 2024 № 10/1024-01 з додатками: № 1 – реєстр права вимоги, № 2 – акт повернення прав вимог; 
платіжну інструкцію від 16 жовтня 2024 року № 7524 щодо оплати ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на користь ТОВ «Таліон плюс» за відступлення права вимоги за договором факторингу від 10 жовтня 2024 року;
договір факторингу між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» від 04 червня 2025 року № 04/06/25-Ю з додатками: № 1 – реєстр Боржників, № 2 – Акт прийому-передач реєстру боржників, № 3 – акт повернення прав вимог заборгованості ; 
платіжну інструкцію щодо оплати ТОВ «Юніт капітал» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» за відступлення права вимоги за договором факторингу.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт капітал»» просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. Вважає, що 16 травня 2023 року між відповідачем та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено кредитний договір в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписано відповідачем шляхом введення SMS-коду, це підтверджується даними системи та QR-кодом. Під час оформлення кредиту проведено ідентифікацію та верифікацію позичальника. Кредитні кошти у сумі 20 400 грн перераховано на банківську картку відповідача, що підтверджується платіжними документами. Право вимоги за договором послідовно відступалося за договорами факторингу, що підтверджується договорами та витягами з реєстрів прав вимоги відповідно до ЦК України. Подані реєстри є додатками до договорів факторингу та містять необхідні реквізити для підтвердження переходу права вимоги. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від виконання зобов`язання, що узгоджується з практикою Верховного Суду. Отже, позивач довів законний перехід права вимоги та наявність зобов`язання відповідача, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
16 травня 2023 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір кредитної лінії №610733448, відповідно до умов якого відповідачу відкрито кредитну лінію в розмірі кредитного ліміту на суму 20400 грн (а.с. 22). Вказаним кредитним договором передбачено такі умови:
пункт 3.1 - позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 договору;
пункт 3.2 - сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та періоду;
пункт 3.3 - для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3243,60 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет;
пункт 7.1 - на момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування – 15 червня 2023 року, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником;
пункт 7.2 - основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 
закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; 
дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2., або п. 9.1.1.7., або п. 9.2.1.5. Договору;
пункт 8.2 - процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче;
пункт 8.3 - протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначають наступним чином: 
пункт 8.3.1 - за період від дати видачі кредиту до 15 червня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 193,45 % річних, що на день укладення договору становить 0,53 % від суми кредиту за кожний день користування ним (далі – Дисконтна процентна ставка); 
пункт 8.3.2 - у разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2 договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 15 червня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 383,25 % річних, що на день укладення договору становить 1,05 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним (далі – індивідуальна процента ставка);
пункт 8.4 - після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 % річних, що на день укладення договору становить 2,98 % в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним;
пункт 11.1 - договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.
Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV542UQ (а.с. 30, 43).
16 травня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання вказаного кредитного договору перерахувало ОСОБА_1 20400 грн на вказаний ним картковий рахунок, про що маються платіжне дорученням товариства та надана АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду інформація (а.с. 46, 147).
Строк дії вказаного кредитного договору декілька разів продовжувався внаслідок внесення позичальником коштів, які зараховувалися на погашення процентів: 
15 червня 2023 року внесено 3136 грн (процентна ставка, яка застосовувалася на період продовження строку кредитування - 1,05 %);
15 липня 2023 року - 6534 грн (процентна ставка, яка застосовувалася на період продовження строку кредитування - 0,84 %); 
15 серпня 2023 року - 5249 грн (процентна ставка, яка застосовувалася на період продовження строку кредитування - 0,53 %);
13 вересня 2023 року - 3136 грн (процентна ставка, яка застосовувалася на період продовження строку кредитування, тобто до 13 жовтня 2023 року - 0,53 %) (а.с. 43, 89).
У період із 14 жовтня 2023 року по 09 лютого 2024 року (останній день нарахування) діяла процентна ставка у розмірі 2,98 % в день від суми кредиту, який становив 20398,11 грн (а.с. 89-92). 
28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» набуло за плату права вимоги, зазначені в реєстрах боржників, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. У подальшому до цього договору факторингу укладалися додаткові угоди, зокрема, щодо продовження строку дії договору факторингу (а.с. 54-66). 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 28 листопада 2023 року № 260 до Договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №610733448 від 16 травня 2023 року, номер запису 205 (а.с. 66зв.-67зв.).
Згідно Акту звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2023 року зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги від 28 листопада 2023 року № 260 за договором факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, сторони підтверджують здійснення повної оплати суми фінансування за відступлення прав вимоги за цим реєстром прав вимоги (а.с. 70зв.).
10 жовтня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №10/1024-01, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло за плату права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору (а.с. 71зв.-75). 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 10 жовтня 2024 року № 2 до договору факторингу від 10 жовтня 2024 року №10/1024-01 (номер запису 915) до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №610733448 від 16 травня 2023 року на суму відступленої вимоги 95 976,75 грн, з яких 20 398,11 грн – кредит, 75 578,64 грн (а.с. 76 зв.)
Здійснення плати за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу від 10 жовтня 2024 року №10/1024-01 підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 16 жовтня 2024 року № 7524 (а.с. 77зв.).
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, за умовами якого ТОВ «Юніт капітал» набуло за плату права вимоги, зазначені в реєстрах боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №610733448 від 16 травня 2023 року на суму 95 976,75 грн (а.с. 78-84).
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 04 червня 2025 року №04/06/25-Ю та витягом з реєстру боржників (номер запису 11860) підтверджується набуття ТОВ «Юніт капітал» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 95 976,75 грн, з яких 20 398,11 грн – кредит, 75 578,64 грн (а.с. 83-84зв.).
Здійснення плати за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу від 04 червня 2025 року №04/06/25-Ю, підтверджується наданими платіжними інструкціями в національній валюті № 483, № 467, № 468, № 469, № 470, № 478, № 479 (а.с. 85-88).
Згідно із наведеним позивачем розрахунком, станом на дату подання позову заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юніт капітал» становить 95 976,75 грн, з яких: 20 398,11 грн - кредит, 75 578,64 грн - проценти за користування кредитними коштами (а.с. 89-93).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 12 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, електронними доказами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, кредитний договір укладено в електронній формі та підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується із положеннями Закону України «Про електронну комерцію».
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у зокрема щодо строку кредитування та відсотків за користування кредитом, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі. На виконання умов вказаного кредитного договору первісний кредитор на картковий рахунок відповідача у АТ КБ «Приватбанк» перерахував грошові кошти в сумі 20400 грн. 
Сторона відповідача оспорює факт укладення кредитного договору вказуючи, що товариством не надано доказів укладення кредитного договору та отримання коштів, однак колегія суддів вважає доводи представника відповідача безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного договору кредитної лінії позивач надав довідку щодо дій позичальника в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі (а.с. 43).
Кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису. Через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач подав заявку на отримання кредиту та підтвердив умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого товариство надіслало останньому за допомогою засобів зв`язку (за номером телефону) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.
Ідентифікація ОСОБА_1 на веб-сайті здійснена відповідно до вимог чинного законодавства з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону.
Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Враховуючи, що без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між товариством і відповідачем не був би укладений, апеляційний суд вважає, що відповідачем був укладений кредитний договір в електронній формі і він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. 
Крім того, згідно з розрахунком за кредитним договором відповідач здійснював його погашення.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 10 січня 2019 року (справа №526/405/13) тривале невчинення будь-яких дій, спрямованих на розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, а також користування кредитними коштами та здійснення відповідачем платежів у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором, свідчать про визнання такого кредитного договору укладеним.
Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем доведено факт укладання кредитного договору. Подані товариством докази в їх сукупності є достатніми та переконливими для встановлення наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин за кредитним договором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 (справа №727/2790/25) зроблено висновок, що допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина 1 статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті, які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина 1 статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» з тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися з клієнтом.
Із огляду на викладене, оскільки в договорі факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 було погоджено, що ТОВ «Таліон плюс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зокрема права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому, що не суперечить чинному законодавству, тому безпідставними є доводи адвоката, що ТОВ «Юніт капітал» є неналежним позивачем у справі.
Факт переходу до позивача прав вимоги за вказаним кредитним договором до боржника ОСОБА_1 підтверджується відповідними договорами факторингу, складеними на їх виконання Актами прийому-передачі Реєстру боржників та Реєстрами боржників.
Також за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Докази сплати заборгованості за кредитними договорами жодному із кредиторів у матеріалах справи відсутні.
Щодо клопотання про витребування оригіналів доказів, зокрема електронних. 
За змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, електронними доказами.
Стаття 84 ЦПК України вказує, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. 
У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання. 
Представник відповідача просив витребувати оригінали зазначених в апеляційній скарзі документів, зокрема в електронній формі, оскільки у нього маються сумніви щодо наявних в матеріалах справи паперових копій. 
Колегія суддів вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки представником не надано доказів того, що сторона самостійно вживала заходи для отримання зазначених доказів. Крім того, сторона не була позбавлена можливості за наявності певних обставин звернутися із вказаним клопотанням в суді першої інстанції.
При цьому апеляційним судом враховано наявність в матеріалах справи паперових копій електронного договору та інших документів, відсутність обґрунтованих сумнівів щодо їхньої невідповідності оригіналам.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неможливість врахування судом інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк», через її отримання не на підставі рішення суду в рамках розгляду такого питання в порядку окремого провадження, а на підставі ухвали суду про витребування інформації з огляду на вимоги статті 258 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді», статті 129-1 Конституції України, відповідно до яких ухвала є судовим рішенням, яке є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Тому інформація від АТ КБ «ПриватБанк» отримана судом в передбаченому законом порядку.
Разом із тим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Умовами споживчого договору від 16 травня 2023 року № 610733448 передбачена стандартна процентна ставка в розмірі 2,98 % за кожен день користування кредитом, і, як вбачається, застосовувалася вона після закінчення дисконтного періоду - із 14 жовтня 2023 року.
Згідно зі статтею 204, частиною 2 статті 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
За таких обставин підлягає перерахуванню розмір нарахованих позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами з урахуванням зазначених приписів, виходячи з максимального розміру денної процентної ставки.
Отже, максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: 
з 24 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року включно - 2,5 %;
з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року - 1,5 %; 
з 21 серпня 2024 року - 1%.
Тому в період із 24 грудня 2023 року по 09 лютого 2024 року (як зазначає у своїх розрахунках позивач) кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 24 477,73 грн (20398,11 грн х 2,5% х 48 днів).
Отже, загальний розмір заборгованості за процентами в період із 16 травня 2023 року по 09 лютого 2024 року становить 70 879,06 грн (46 401,36 грн за період з 16 травня 2023 року по 23 грудня 2023 року + 24 477,7 грн за період із 24 грудня 2023 року по 09 лютого 2024 року).
Таким чином за період із 16 травня 2023 року по 09 лютого 2024 року підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 91 277,17 грн, з яких 20398,11 грн - кредит, 70 879,06 грн - відсотки за користування кредитними коштами, а не 95976,75 грн, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги сторони позивача
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення в частині визначеної до стягнення суми та в частині розподілу між сторонами судових витрат – зміні. У зв`язку з викладеним позов підлягає частковому задоволенню, а стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 91 277,17 грн.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах 1-4 статті 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частинами 1-3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 3 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям (див.: пункти 139-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Апеляційний суд звертає увагу, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені представником позивача адвокатом Тараненком А.І. витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на те, що така допомога стосувалася лише підготовки матеріалів позову, тому заявлений розмір судових витрат у 7000 грн, підлягає зменшенню до 5000 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (на 95 %), до стягнення з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4750 грн.
Підлягає зміні й розподіл визначеного судом першої інстанції судового збору, тому пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2301 грн (2422,40 грн х 95 %).
Також із позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у розмірі 181,7 грн (3633,6 грн х 5 %). 
Керуючись 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Обласова Сергія Анатолійовича задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2025 року змінити в частині розміру присудженої до стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині розподілу між сторонами судових витрат, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а резолютивну частину в такій редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2023 року № 610733448 у розмірі 91 277,17 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» 2301 грн судового збору та 4750 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал» на користь ОСОБА_1 181,7 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена «17» березня 2026 року.

Головуючий (суддя-доповідач) Д.В. Сізов

Судді О.І. Собина 

А.П. Сидоренко