Справа № 308/1938/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої  – судді Кожух О.А.,
суддів  – Джуги С.Д., Мацунича М.В., 
за участі секретаря – Плешинець З.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Субота Михайло Іванович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2025 року (повне рішення складено 23.10.2025, головуюча суддя Хамник М.М.) у справі № 308/1938/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Позов мотивований тим, що згідно нотаріально-посвідченого договору позики від 28.01.2022, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 1 449 500,00 гривень, що в еквіваленті складає 50 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк не пізніше 30.12.2023.
27.12.2023 сторони уклали нотаріально-посвідчений договір про внесення змін до договору позики від 28.01.2022, яким продовжили строк повернення позики до 30.12.2025.
Також позивач зазначав, що 31.10.2024 ОСОБА_1 надано письмову розписку, згідно з якою ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США у строк до 15.11.2024.
14.01.2025 ОСОБА_2 надіслав вимогу про погашення боргу за позикою, наданою 31.10.2024, в якій просив повернути борг у сумі 20 000,00 доларів США протягом одного календарного дня.
Позивач зазначав, що відповідач зобов`язання не виконав, коштів у сумі 20 000,00 доларів США не повернув, тому позивач нарахував три відсотки річних за період із 16.11.2024 по 05.02.2025 у розмірі 134,79 доларів США.
Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_2 просив стягнути із ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 31.10.2024 у розмірі 20 000,00 доларів США та три відсотки річних у розмірі 134,79 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 – задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 31.10.2024 у розмірі 20 000 доларів США. 
В решті позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики від 31.10.2024, грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США не повернув. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.
Вимога про стягнення 3% річних в сумі 134,79 доларів США задоволенню не підлягає, оскільки їх нарахування здійснено безпідставно, усупереч вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Субота М.І. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 – відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевим судом не з`ясовано справжню правову природу укладеної розписки від 31.10.2024. Вказує, що грошові кошти в сумі 20 000 доларів США надані ОСОБА_2 не в борг ОСОБА_1 , а були внеском для спільної купівлі автомобіля марки «Тойота» з метою отримання прибутку.
31.10.2024 кошти ОСОБА_1 передав продавцю цього автомобіля ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою, наданою в суді першої інстанції.
Вважає, що між сторонами фактично виникли відносини, що регулюються нормами про спільну діяльність без створення юридичної особи (глава 77 ЦК України), а не договір позики. Передані ОСОБА_2 гроші були його вкладом у спільну справу, а відповідач ОСОБА_1 діяв як партнер, а не позичальник.
Факт існування попередніх успішних ділових відносин між сторонами за аналогічною схемою (купівлі-продажу автомобіля, при якій ОСОБА_2 надав 17 000 доларів США як вклад і отримав прибуток у 400 доларів США) підтверджується перепискою між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Вказує, що місцевий суд не надав оцінки такій переписці між сторонами, розпискам ОСОБА_3 про отримання коштів на купівлю автомобіля, витягу з ЄРДР про відкриття кримінального провадження за фактом шахрайських дій ОСОБА_3 , в якому, на думку скаржника, потерпілими є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Вважає, що ризик втрати свого вкладу є невід`ємною частиною спільної господарської діяльності, і такий ризик мали б нести обидва партнери. 

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Ігнатьо Б.Я., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін. Зокрема вказує, що гроші ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 саме як позику, про що відповідачем складено письмову розписку від 31.10.2024, яка містить всі істотні умови договору позики, підтверджує факт отримання грошей у борг, зобов`язання відповідача повернути суму позики та строк повернення позики. Вказує, що ОСОБА_2 ніколи не мав відносин із ОСОБА_3 і такого не знає. ОСОБА_2 не звертався до правоохоронних органів щодо дій ОСОБА_3 , у жодному кримінальному провадженні потерпілим не визнаний. Долученою відповідачем до справи розпискою ОСОБА_3 спростовуються твердження відповідача про купівлю автомобіля, оскільки така розписка містить зобов`язання позичальника повернути позичену суму з процентами.

Межі перегляду судового рішення, явка учасників 

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судове засідання сторони та представник апелянта не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Зокрема, судова повістка була доставлена до електронного кабінету адвоката Субота М.І. 22.12.2025, що, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вважається також врученням повістки особі, яку представляє такий адвокат. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

31.10.2024 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 письмову розписку такого змісту: «Я, ОСОБА_4 , взяв в борг у ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) доларів США до 15.11.2024 року» (оригінал розписки на а.с. 100).
14.01.2025 ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 вимогу про погашення боргу за позикою, наданою 31.10.2024, в якій просив повернути борг у сумі 20 000,00 доларів США протягом одного календарного дня з моменту отримання вимоги (а.с. 11-13).
ОСОБА_1 зобов`язання не виконав, коштів у сумі 20 000,00 доларів США позивачу не повернув. Належних і допустимих доказів підтвердження повернення такої позики до матеріалів справи відповідачем не надано.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, його умов.
Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі N 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16-ц.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)».
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Установивши, що між позивачем і відповідачем укладено письмовий договір позики від 31.10.2024, згідно з яким відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача ОСОБА_2 у борг суму позики в розмірі 20 000 доларів США на строк до 15.11.2024, однак у визначений строк коштів, одержаних у позику, не повернув, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернена сума боргу.
Аргументи скаржника про неврахування переписки між сторонами (а.с. 46-58) є безпідставними, оскільки така переписка не спростовує факту складання розписки позичальника від 31.10.2024, яку надано на підтвердження укладення договору позики та його умов. 
Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те, що замість позикових відносин між сторонами виникли відносини, що регулюються нормами про спільну діяльність без створення юридичної особи (глава 77 ЦК України), зокрема з метою придбання автомобіля, оскільки відповідачем не підтверджено укладення у письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору про спільну діяльність, при цьому таким договором не є розписка від 31.10.2024. Вказані доводи відповідача та його представника ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права.
Необґрунтованими є посилання скаржника на неврахування наявних у справі розписок ОСОБА_3 (а.с. 41, 42), оскільки такі розписки не містять жодних домовленостей та узгоджених умов із ОСОБА_2 щодо купівлі автомобіля, натомість такі розписки стосуються позикових зобов`язань позичальника ОСОБА_3 щодо повернення коштів ОСОБА_1 . 
Доводи скаржника про неврахування місцевим судом доданого до справи витягу з ЄРДР про відкриття кримінального провадження за фактом дій ОСОБА_3 , в якому, на думку скаржника, потерпілими є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 – є безпідставними, оскільки в такому витягу відсутні будь-які дані про заволодіння коштами ОСОБА_2 . У справі відсутні будь-які відомості про визнання ОСОБА_2 потерпілим у такому кримінальному провадженні.
Із наявного у справі витягу з ЄРДР вбачається, що 15.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою ОСОБА_1 , який повідомив, що 31.10.2024 та 07.11.2024 ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами у загальній сумі 47600 доларів США, чим спричинив велику матеріальну шкоду – саме ОСОБА_1 (а.с. 59). 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо правової природи письмової розписки від 31.10.2024, при цьому відповідач, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, не вказував та не довів належними й допустимими доказами обставини повернення свого боргу в розмірі 20 000 доларів США за таким договором позики. 

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. 
За таких обставин, рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Субота Михайло Іванович – залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2025 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.

Головуюча:   

Судді: