УХВАЛА

06 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 274/2882/24
провадження № 61-4364ск26

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2026 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни про вирішення питання про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є. О. звернулася до суду із поданням, у якому просила звернути стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області ухвалою від 02 червня 2025 року подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. задовольнив. Звернув стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Боржник у добровільному порядку судове рішення не виконує, а також, зважаючи на значну суму заборгованості, здійснювані приватним виконавцем заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, у ході яких виявлено належність боржнику на праві власності частки у квартирі, право на яку не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником.

Житомирський апеляційний суд постановою від 02 березня 2026 року ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_2 . Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. на користь ОСОБА_2 484,48 грн судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що боржник ОСОБА_2 не міг виконати заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2024 року у добровільному порядку, оскільки йому не було відомо ні про судове рішення, а ні про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950,00 грн.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була направлена ОСОБА_2 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є. О. у визначеному законом порядку.

02 квітня 2026 року ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2026 року у цій справі. 

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі із 14 червня 2003 року. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області рішенням від 25 січня 2016 року шлюб між сторонами розірвав.

Згідно договору купівлі-продажу від 07 травня 2013 року ОСОБА_3 придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області заочним рішенням від 24 січня 2020 року задовольнив позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області заочним рішенням від 12 серпня 2024 року у справі № 274/2882/24 позов ОСОБА_1 задовольнив. Розділив між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , виділив у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950,00 грн. Право ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 припиняється з дня отримання нею компенсації за її частку від ОСОБА_2 .

У провадженні приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 (Автоматизована система виконавчого провадження) щодо примусового виконання виконавчого листа № 274/2882/24, виданого 18 жовтня 2024 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950,00 грн.

Приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є. О. постановою від 07 листопада 2024 року наклала арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2 .

Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 14 лютого 2025 року відповідно до Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, виданих до 01 січня 2013 року відомості щодо реєстрації права власності на земельні ділянки, право постійного користування земельними ділянками та права оренди на території Житомирської області за фізичною особою, що зазначена у запиті, відсутні.

Згідно повідомлення ТСЦ МВС № 1842 від 18 лютого 2025 року згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 15 лютого 2025 року за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані. 

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У пункті 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (частина п`ята статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині шостій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Застосування судом частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише тоді, коли виконавець вичерпав усі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18), від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

Тлумачення частини десятої статті 440 ЦПК України дає підстави зробити висновок про те, що лише щодо майна боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із поданням про вирішення питання про звернення стягнення і суд ухвалює відповідне судове рішення.

У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна між подружжям, 12 серпня 2024 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області ухвалив заочне рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд першої інстанції направив копію судового рішення ОСОБА_2 рекомендованим повідомленням за вказаною позивачем адресою, яке повернулось з причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи зазначені обставини відповідачу не було відомо про заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2024 року.

16 листопада 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є. О. відкрила виконавче провадження за виконавчим листом № 274/288224, виданим 18 жовтня 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Є. О. до подання про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно долучила список рекомендованих поштових відправлень за 07 листопада 2024 року.

Апеляційний суд встановив, що в цьому списку відсутній боржник ОСОБА_2 . Ця обставина свідчить про те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була направлена ОСОБА_2 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є. О. у визначеному законом порядку.

Крім того, згідно акта приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. від 25 лютого 2025 року з метою перевірки майнового стану боржника, приватний виконавець здійснила візит до квартири АДРЕСА_1 . Під час візиту встановлено, що боржник з березня 2018 року по теперішній час не проживає у квартирі. Цей факт засвідчений в акті приватного виконавця чотирма присутніми особами.

Згідно довідки ОСББ «Добро-18» № 3 від 10 лютого 2025 року ОСОБА_2 з березня 2018 року по теперішній час не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд встановив, що боржник ОСОБА_2 не міг виконати заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2024 року у добровільному порядку, оскільки йому не було відомо ні про судове рішення, а ні про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 706 950,00 грн.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є. О. про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , оскільки є передчасним. 

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 02 березня 2026 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Євгенії Олегівни про вирішення питання про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_1 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров