Справа № 363/3984/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5535/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Свєтушкіна Д.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В., 
суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області Ярослава Зюзя на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року, постановлену у м. Вишгороді у складі судді Свєтушкіної Д.А., повний текст якої складено 12 листопада 2025 року, у справі № 363/3984/25 за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське господарство, про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння, - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року керівник Вишгородської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське господарство, про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння. Просив витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3221880802:14:140:6011 площею 0,1444 га.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області залишено без руху з наданням позивачу десятиденного строку з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, керівник Вишгородської окружної прокуратури Київської області подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву без руху у зв`язку з тим, що прокурор не виконав вимог, встановлених ч. 4 ст. 177 ЦПК України, тобто не вжив заходів щодо оцінки спірного майна про витребування якого заявлено вимоги, а також не вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, оскільки вказані вимоги стосуються випадків подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позову про витребування нерухомого майна на користь держави чи територіальної громади від добросовісного набувача. Натомість, в даному позові прокурор просив витребувати земельну ділянку від ОСОБА_1 , як недобросовісного набувача. А отже, вказані вимоги на даний позов не поширюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське господарство, про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не виконано вимоги, визначені в ухвалі від 21 жовтня 2025 року, а саме, не вжито заходів щодо оцінки спірного майна щодо витребування якого заявлено вимоги, а також не внесено на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що така ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального, порушено норми процесуального права.
Позовна заява повинна відповідати вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.
Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України. 
Законом України № 4292-ІХ статтю 390 ЦК України доповнено ч. 5, згідно з якою зазначено, що суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 4292-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: - нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; - нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 4292-IX частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим, згідно з яким визначено, що у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону України № 4292-IX).
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц підкреслено, що власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем. 
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Положення ч. 5 ст. 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача приписи частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі ст. 387 ЦК України без застосування приписів ч. 5 ст. 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Натомість у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі ч. 5 ст. 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.
У позовній заяві керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області просив витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області земельну ділянку з кадастровим номером 3221880802:14:140:6011 площею 0,1444 га. із незаконного володіння ОСОБА_1 , як недобросовісного набувача. 
Враховуючи викладене, у даному випадку приписи ч. 5 ст. 390 ЦК України, ч. 4 ст. 177, абз. 3 ч. 2 ст. 185 ЦПК України не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття до розгляду позову керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області. 
Оскільки питання про добросовісність/ недобросовісність набувачів судом може бути вирішене лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області.
Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25, від 14 січня 2026 року у справі № 354/160/25.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське господарство, про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння, для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області Ярослава Зюзя задовольнити частково.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року скасувати, а справу за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське господарство, про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач
Судді