Справа №:755/11953/25
Провадження №: 2/755/210/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" січня 2026 р.  Дніпровський районний суд м. Києва в складі: 
головуючого судді - Катющенко В.П.
при секретарі - Мовчан А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визначення додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд: визнати причини пропуску ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поважними та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті бабусі ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та дідуся ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном у 3 місяці.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_3 . На день смерті останньої, їй належала на праві власності частина квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь - ОСОБА_4 . На день смерті останнього, йому належала на праві власності частина квартири АДРЕСА_1 .
У квартирі, яка належала спадкодавцям, після їх смерті проживають орендарі. Після смерті бабусі та дідуся, всіма питання щодо утримання квартири у належному стані, її ремонту та здачі в оренду, включаючи заселення орендарів та вирішення всіх необхідних поточних питань, як правило, займалася їх онука ОСОБА_1 .
Починаючи з липня 2023 року в квартирі проживає орендар громадянка України ОСОБА_5 . У грудні 2024 року орендарем ОСОБА_5 було знайдено в квартирі оригінали двох заповітів, які складені спадкодавцями на ім`я ОСОБА_1 . Листом-повідомленням від 23.12.2024 ОСОБА_5 передала такі документи (два заповіти в оригіналі) ОСОБА_1 . Вказані заповіти свідчать про те, що ОСОБА_1 має право успадкувати після смерті бабусі та дідуся квартиру.
З метою реалізувати таке право ОСОБА_1 звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори за запитом на інформацію щодо спадкових справ після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Так їй стало відомо про наявність спадкової справи № 5 1255296, яка заведена після смерті ОСОБА_4 . Після звернення ОСОБА_6 до Десятої київської державної нотаріальної контори з тим, щоб отримати свідоцтво про спадщину на квартиру державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. було прийнято та видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2025. Підставою для відмови слало те, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини. При цьому їй було повідомлено про можливість в судовому порядку встановити додатковий строк на прийняття спадщини. Позивач зазначає, що пропуск строку для прийняття спадщини був обумовлений тим, що оригінали заповітів, на підставі яких ОСОБА_1 має право спадкування, були отримані нею лише в грудні 2024 року.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08.07.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 
Відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, отримав 11.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідач, не скористався своїм правом на подання відзиву.
17.10.2025 від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшло клопотання про залучення третьої особи, клопотання про витребування доказів, клопотання про долучення доказів. 
Крім того, цього ж дня від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, у якій останній зазначив, що позовні вимоги підтримує, уточнень до позову не має, мирову угоду укласти не бажає, має клопотання про витребування доказів та залучення третьої особи, ним повідомлені всі відомі йому обставини, просить призначити справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.10.2025 залучено до участі в справі - третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .
Цього ж дня ухвалою суду витребувано у Десятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи № 51255296 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , та належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Інших заяв по суті справи не надійшло, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.10.2025 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.
02.12.2025 з Десятої Київської державної нотаріальної контори до суду надійшли витребовувані ухвалою суду від 23.10.2025 докази, а саме копія спадкової справи заведеної щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Одночасно повідомивши суд що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заведена.
02.12.2025 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 .
Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
12.01.2026 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. 
Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1994 квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної (сумісної або частково) власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , в рівних долях (а.с.12).
21.11.1997 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої київської нотаріальної контори Вороніною С.А. зареєстрований в реєстрі за № 2у-1181, яким на випадок своєї смерті, належну їй на праві особистої власності частину квартири АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 (а.с.14-15).
21.11.1997 ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої київської нотаріальної контори Вороніною С.А. зареєстрований в реєстрі за № 2у-1180, яким на випадок своєї смерті, належну йому на праві особистої власності частину квартири АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 (а.с.16-17).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві серії від 06.01.2002 (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 про смерть виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві від 26.09.2009 (а.с.11).
Також, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . При цьому, батьками ОСОБА_2 , до одруження ОСОБА_9 , були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.55-64).
Постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. від 22.02.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі поданої нею заяви від 22.02.2025 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із пропуском встановленого строку для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 (а.с.23-24).
Вирішуючи позовні вимоги про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, суд доходить наступного. 
Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. 
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Так, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач посилається на те що про існування заповіту, складеного на її ім`я померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вона дізналась у грудні 2024 року від орендаря, яка знайшла оригінали двох заповітів які знаходились в квартирі за адресою АДРЕСА_2 . 
В той же час, судом встановлено, що 07.06.2011 позивач ОСОБА_1 звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою у якій повідомила про смерть ОСОБА_4 , після смерті якого залишилось спадкове майна, яке він заповів ОСОБА_1 . Також. У заяві зазначила, що їй відомо, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини та буде звертатися до суду (а.с.87-88).
Із матеріалів спадкової справи №587/2011 заведеної Десятою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 убачається, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/10023/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.112).
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі № 755/10023/15-ц від 16.09.2015 (відомості з ЄДРСР), позов ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задоволено та визнано причини пропуску ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поважними, визначено ОСОБА_1 додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом померлої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із мотивувальної частини вказаного рішення убачається, що ОСОБА_1 обґрунтовуючи поважність причин пропуску нею строку для подання заяв про прийняття спадщини за заповітом померлої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилалась на те, що лише в грудні 2013 року були знайдені заповіти від ОСОБА_3 , що складений на ОСОБА_1 посвідчений 21.11.1997 державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. за реєстровим № 2у-1181, та від ОСОБА_4 , що складений на ОСОБА_1 посвідчений 21.11.1997 державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А. за реєстровим № 2у-1180. 
З огляду на викладене убачається, що твердження позивача у даній справі, про те, що остання до грудня 2024 року вона не мала в розпорядженні заповітів, на підставі яких має право на спадкування після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спростовуються вищенаведеним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.09.2015 у справі № 755/10023/15-ц.
Як роз`яснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.
При цьому, в межах розгляду даної справи позивач не навела інших причин, які б свідчили про поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після ухвалення судом рішення про визначення їй додаткового строку для подання таких заяви. 
Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позивач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів, що нею пропущено строк для подання заяв про прийняття спадщини після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з поважних причин.
За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним повністю відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог про визначення додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Інші доводи сторін, наведені ними у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1261-1265, 1268-1270, 1272 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 2, 4, 10, 11-13, 76-81, 89, 209, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 
У Х В А Л И В:
В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) до Київської міської ради (код в ЄДРПОУ: 22883141, вул. Хрещатик, 36, м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ), про визначення додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повний текст рішення складено 26.01.2026. 
Суддя: