ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2659/26 Справа № 208/3875/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача     Никифоряка Л.П.,
суддів      Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання  Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подані апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Заводського районного суду м. Кам`янського від 01 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Кузнєцова А.С., –

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У березні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі – ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», Товариство) з вимогою про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання у розмірі 245 000,00грн.
Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що він тривалий час працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та під час роботи на даному підприємстві він отримав хронічні професійні захворювання. 
Згідно з довідками МСЕК йому первинно встановлено 50 відсотків втрати професійної працездатності за профзахворювання, з визначенням третьої групи інвалідності. 
Зазначав, що має постійні скарги на стан свого здоров`я, вимушений проходити лікування, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Також стверджував, що наведені обставини негативно позначилися на його душевному та фізичному станах, самопочуття не поліпшується та негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає душевного болю та страждань.
Позивач вважав, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, змушений систематично отримувати медичну допомогу та приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського від 01 грудня 2025року позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 85000,00грн на відшкодування моральної шкоди, з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з Товариства на користь держави судовий збір у розмірі 336,17грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на погіршення стану здоров`я позивача, значний ступінь втрати позивачем професійної працездатності, втрату виробничих здібностей, та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 85 000,00грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив через ушкодження здоров`я, визначивши вказану суму до стягнення з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів. 
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги
02 грудня 2025року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Кам`янського від 01 грудня 2025року, в якій виклав вимогу про зміну рішення суду, стягнувши з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 245000,00грн без утримання податків та обов`язкових платежів.
Апеляційна скарга позивача обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач. Наполягав на тому, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не є співмірним завданій позивачу шкоді. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, вважав, що сума у 245 000,00грн буде справедливою компенсацією спричиненої йому моральної шкоди.
04 грудня 2025року ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Кам`янського від 01 грудня 2025року, в якій виклало вимогу про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої з відповідача моральної шкоди до 60 000,00грн, із закриттям провадження у справі в частині вирішення спору про оподаткування.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не врахував, що причиною виникнення професійних захворювань позивача стала послідовна робота не лише на підприємстві відповідача, а на декількох підприємствах вугільної галузі, а тому розмір моральної шкоди має бути розділений відповідно до стажу позивача на цих підприємствах, ступеню шкідливого впливу та в даному випадку може становити лише 60% від суми, що визначається судами іншим працівникам. Також стверджував, що суд першої інстанції, стягнувши грошові кошти на відшкодування моральної шкоди з утриманням податків та обов`язкових платежів, вирішив податковий спір, що не відноситься до його юрисдикції.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти апеляційної скарги позивача та просив залишити її без задоволення, заявляв, що не погоджується з викладеною в апеляційній скарзі позицією позивача, яка зводиться до незгоди з прийнятим рішенням та переоцінкою доказів у справі, стверджував, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору, доказів тяжких та незворотних змін в житті позивача, які б спричиняли йому моральні страждання, не надано.
Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу відповідача не подавав. 
Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції
04 грудня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано з Заводського районного суду м. Кам`янського цивільну справу №208/3875/25; 10 грудня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2025року апеляційну скаргу ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 січня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».
12 січня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1150год 10 лютого 2026року. 
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 04 листопада 2005року по 05 листопада 2018року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування - ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1»). 
05 листопада 2018року ОСОБА_1 був звільнений відповідачем з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст. 38 КЗпП України.
Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 14 березня 2024року, затвердженим начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, загальний трудовий стаж  ОСОБА_1 становить 23 роки 27 днів, з яких 13 років 27 днів в умовах впливу шкідливих факторів. У позивача встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія праворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ стадії, фаза затихаючого загострення ЛН ІІ ст.
Причини виникнення професійного захворювання: вуглепородний пил — фактична величина 55,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3; важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) — фактична величина від 154,7 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) — фактична величина від 81,7 Вт при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується — фактична величина 30 кг при нормативному значенні 30 кг; нахили корпусу 160 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. 
У пункті 17 вищевказаного акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено обставини виникнення у позивача професійного захворювання: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови);  ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри, та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. 
Відповідно до довідок МСЕК від 09 жовтня 2024року серії 12 ААА № 146805 та серії 12 ААГ № 866516 позивачу первинно встановлено 50% втрати працездатності (30% – пневмоконіоз, 20% хронічна радикулопатія) та ІІІ групу інвалідності з 24 вересня 2024року до 01 листопада 2026року. Позивачу протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах.
Проблеми зі здоров`ям, отримані внаслідок хронічного професійного захворювання, підтверджуються медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 січня 2024року та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 12 січня 2024року, які засвідчують скарги позивача на біль в поперековому відділі хребта, оніміння та судоми в правій нозі, кашель, задишку при незначному фізичному навантаженні, загальну слабкість, підвищену втомлюваність, головний біль, підвищення артеріального тиску, біль в ділянці серця. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційних скарг та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
За результатами розгляду справи суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, вважав доведеним спричинення позивачу моральної шкоди та визначив розмір відшкодування, враховуючи істотність вимушених змін у житті, яких зазнав позивач через втрату здоров`я, з утриманням обов`язкових платежів згідно законодавства.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, змінивши рішення суду в частині утримання зі стягнутої суми моральної шкоди обов`язкових платежів згідно законодавства, та водночас рішення суду слід скасувати в частині стягнення з відповідача на користь держави судових витрат по сплаті судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення в цій частині неправильно застосовані норми матеріального права і процесуального права, а саме суд неправильно витлумачив закон.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 
Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. 
Факт причинно-наслідкового зв`язку із настанням хвороби, що пов`язана із виробництвом, позивачем було доведено наявними в матеріалах справи доказами, які не спростовано доводами апеляційної скарги відповідача.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018року у справі № 210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, врахував глибину фізичних і душевних страждань позивача, погіршення стану його здоров`я, значний ступінь втрати професійної працездатності та втрату виробничих здібностей.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, прийнявши до уваги факт втрати ОСОБА_1 50% працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 85000,00грн.
Робота позивача не лише на підприємстві відповідача, а і на інших підприємствах вугільної галузі, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду. Позивач пропрацював на підприємстві відповідача тринадцять років, працював в умовах впливу шкідливих факторів та обставинами виникнення у позивача професійного захворювання згідно з пунктом 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 14 березня 2024року є саме недосконалість технологічного процесу, виконання роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри, та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. 
У зв`язку з викладеним доводи апеляційних скарг про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також доводи апеляційної скарги відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не є пропорційним періоду роботи позивача на підприємстві відповідача, суд апеляційної інстанції до уваги не бере з вищенаведених підстав.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та обсяг страждань, яких він зазнав, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, а тому слід збільшити розмір моральної шкоди, - апеляційний суд відхиляє, оскільки враховуючи глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати ним професійної працездатності та характер немайнових витрат, розмір моральної шкоди у сумі 245 000,00грн не буде відповідати вимогам розумності та справедливості.
Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для збільшення чи зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації моральної шкоди. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, позивач та відповідач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не подали належних і допустимих доказів.
Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване судове рішення в частині стягнення моральної шкоди ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи про те, що доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань, позивачем не надано і судом не обґрунтовано, є безпідставними.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними медичними документами.
Висновком МСЕК позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% та третю групу інвалідності до 01 листопада 2026року, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він в повному обсязі виконував обов`язки щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили захворювання позивача та втрату ним професійної працездатності.
Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.
Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007року).
Отже за наведених умов, апеляційний суд погоджується з розміром моральної шкоди в сумі 85 000,00грн, присудженої судом першої інстанції, враховуючи доводи позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, ступеня втрати працездатності, встановлення третьої групи інвалідності, відсутності покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який відчуває постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках.
Водночас, висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди з утриманням обов`язкових платежів згідно законодавства, не узгоджуються із положеннями чинного законодавства.
За висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 21 травня 2025року у справі № 235/3143/24, у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди.
Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. З урахуванням викладеного необґрунтованим є вирішення судами питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів». Це є підставою для відповідної зміни судових рішень.
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення суду підлягає в цій частині зміні.
Заразом, безпідставними та помилковими є доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність закриття провадження у справі в частині вирішення спору про оподаткування та про те, що зазначивши про стягнення моральної шкоди з утриманням обов`язкових платежів згідно законодавства, цивільний суд вирішив податковий спір. Наявності між сторонами податкового спору судом апеляційної інстанції не встановлено, суд першої інстанції під час розгляду справи податкових спорів не вирішував.
Решта доводів апеляційних скарг не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо зазначення про оподаткування стягнутої судом суми моральної шкоди, тому рішення суду підлягає в цій частині зміні, виключивши з другого абзацу резолютивної частини фразу «з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства».
Крім того, відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегією суддів встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині визначення розміру стягнутого з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 336,17грн., а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тож, законодавцем імперативно визначено мінімальну та максимальну ставку судового збору. 
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволені частково на суму 85 000,00грн, оскільки позивач на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, беручи до уваги, що ставка судового збору не може бути меншою за мінімальний платіж, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у мінімальному розмірі, встановленому частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» для позовних вимог майнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 1 211,20грн.
В решті, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги позивача, часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, зміни рішення місцевого суду в частині відрахування зі стягнутої суми моральної шкоди обов`язкових платежів згідно законодавства та скасування рішення в частині стягнення з відповідача на користь держави судових витрат по сплаті судового збору, а в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Задовольнити частково апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське».
Рішення Заводського районного суду м. Кам`янського від 01 грудня 2025року – змінити, виключивши з другого абзацу резолютивної частини «з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства».
Рішення Заводського районного суду м. Кам`янського від 01 грудня 2025року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судових витрат по сплаті судового збору - скасувати. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2026року.

Судді: