КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/475/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ
Справа № 753/7780/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Котвицького В.Л.,
у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:

У квітні 2024 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01.05.2015 по 01.04.2024 у розмірі 13 635 грн. 84 коп.
Позов мотивовано тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення, загальною площею 30,80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та фактичним споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.
За надані послуги відповідач не вносила плату з 01.05.2015 по 01.04.2024, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 13 635,84 грн., що стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» заборгованість за період з 01.05.2015 по 01.04.2024 у розмірі 11 327 грн. 22 коп., інфляційне збільшення боргу за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 в розмірі 1 681 грн. 46 коп., 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 в сумі 627,16 грн., а також стягнуто судовий збір в сумі 3 028,00 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не була присутня в судовому засіданні при ухваленні рішення 18 вересня 2024 року, оскільки не повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а також не отримувала копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі. Крім того, в матеріалах справи міститься конверт з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про те, що відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд справи, а відтак не скористалася своїм процесуальним правом для надання відзиву.
Вважає, що за суб`єктним складом учасників справа має розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 20.11.2004 року покупцем є суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (СПД-ФО). Тобто спір у справі виник з правочинів, однією із сторін яких є СПД-фізична особа - ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа (ФОП), а не як фізична особа. 
Стверджує, що позивач не додав в матеріали справи та приховав від суду копію договору №7-286К на комунальні послуги із суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 від 20.11.2003 року, який є чинним та не оскаржувався позивачем в судовому порядку.
Апелянт зауважує, що з 12 березня 2020 року на території України запроваджено карантин, під час якого і протягом тридцяти днів після його завершення заборонялося нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Карантин тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, однак суд першої інстанції не звернув уваги на безпідставність включення до періоду нарахування пені з березня по серпень 2020 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
В судовому засіданні представник позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» - Антоненко О.В. заперечила проти вимог апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, рішення місцевого суду - залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача і позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів порушення своїх прав відповідачем, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам і нормам процесуального права.

Як встановлено з матеріалів справи, що 20 листопада 2003 року між Фондом приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва і суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, орендованого суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. (а.с. 14).
Право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_1 набула 21 листопада 2003 року, з моменту державної реєстрації (а.с. 14).
Відповідно до витягу з Реєстру платників єдиного податку від 12.07.2021 ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець за кодом економічної діяльності 96.02 «Надання послуг перукарнями та салонами краси» за адресою: АДРЕСА_2 .
З доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості позивача з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вбачається, що ОСОБА_1 як власнику нежитлового приміщення в буд. АДРЕСА_1 , площею 30,80 кв.м. нараховано вартість зазначених послуг за період з 01 травня 2015 року по 01 квітня 2024 року, тобто під час провадження господарської діяльності (а.с. 9-10).
Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Частина третя статті 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За частиною першою статті 125 Основного Закону Держави судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Абзацом першим частини першої статті 19 ЦПК України унормовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.10.2025 у справі № 357/12300/24, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.
Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статті 4 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Вказані правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18.
Відповідно до статті 3 ГК України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно із частиною першою статті 128 ГК України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19) зазначила, що у цій справі позов стосується невиконання відповідачем обов`язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, власником якого є він як фізична особа, який здійснює в цьому приміщенні підприємницьку діяльність як ФОП. Оскільки предметом спору у цій справі є стягнення вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, в якому відповідач як ФОП надає перукарські послуги, між сторонами існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності, тому Велика Палата Верховного Суду вважала обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про вирішення цього спору у порядку господарського судочинства, оскільки наявні у справі докази свідчать про використання приміщення відповідачем як ФОП у своїй господарській діяльності.
Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 489/7113/21 (провадження № 61-6121св23), вирішуючи питання щодо юрисдикційності спору, зазначив, що з огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за надання послуги з управління багатоквартирним будинком, нарахованої відповідачу як власнику нежитлового приміщення магазину, який використовує це приміщення як ФОП у своїй господарській діяльності, заявлені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.
У постанові від 16.10.2025 у справі № 357/12300/24 Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду, зазначивши, що спір про стягнення заборгованості за надання послуг з управління багатоквартирним будинком, пред`явлений до фізичної особи, яка використовує нежитлове приміщення, розташоване у цьому будинку, для здійснення підприємницької діяльності як ФОП, має розглядатися за правилами господарського судочинства, а не цивільного.
Колегією суддів установлено, що з 20 листопада 2003 року ОСОБА_1 набула у власність нежитлове приміщення в буд. АДРЕСА_1 , площею 30,80 кв.м., придбавши його за договором купівлі-продажу як суб`єкт господарської діяльності - фізична особа-підприємець, а не як фізична особа.
Позивач нарахував заборгованість протягом періоду ведення відповідачем підприємницької діяльності у нежитловому приміщенні за вищевказаною адресою, тоді як відповідач використовувала його не для приватних цілей, а для провадження господарської діяльності - надання послуг перукарнями та салонами краси, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Реєстру платників єдиного податку від 12.07.2021, у якому місце провадження відповідачем господарської діяльності вказане саме за адресою: АДРЕСА_1 , за якою позивач нарахував надані послуги.
Колегія суддів звертає увагу, що даний спір виник між суб`єктами господарювання, між КП «Керуюча компанія Дарницького району м. Києва» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , оскільки за адресою АДРЕСА_2 , вона здійснює господарську діяльність.
Отже, за своїм суб`єктним складом і предметом даний спір має господарсько-правовий, а не цивільно-правовий характер, оскільки стосується стверджуваного позивачем неналежного виконання відповідачем зобов`язання, пов`язаного з обслуговуванням нежитлового приміщення, що використовується нею для ведення господарської діяльності.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції не звернув увагу на додану до позовної заяви копію договору купівлі-продажу нежитлового приміщення в буд. АДРЕСА_1 від 20.11.2003, укладеного між Фондом приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва і суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 та не встановив обставини, що підлягали з`ясуванню при вирішенні питання про належність цієї справи до юрисдикції місцевого загального суду та можливості розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства. 
Водночас, факт придбання відповідачем майна саме з метою провадження господарської діяльності, а не для приватних цілей, підтверджується договором купівлі-продажу від 20.11.2003, а факт ведення господарської діяльності за адресою вказаного нежитлового приміщення - витягом з Реєстру платників єдиного податку від 12.06.2021, в якому зазначено місце провадження господарської діяльності - АДРЕСА_1 . Неврахування судом першої інстанції зазначених обставин призвело до ухвалення рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді рішення місцевого суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення - скасувати, а провадження у цій справі - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 255, 268, 367, 368, 374 - 377, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року - скасувати. 
Провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. 
Роз`яснити позивачу Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» право протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту даної постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до господарського суду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.