П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1617/26	

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське», ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А :

18 лютого 2026 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» ОСОБА_1 до погашення податкового боргу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «СГВП «Вознесенське» не сплатило узгоджену суму податкового зобов`язання та згідно із розрахунком податкової заборгованості зі сплати податків і зборів має податковий борг у сумі 1 115 910,18 грн, який не сплачено у строк 240 днів з дня вручення податкової вимоги. Таким чином наявні підстави для застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи у праві виїзду за межі території України.
Відповідно до відзивів відповідачів, Головним управління ДПС у Миколаївській області пропущений 24 годинний строк звернення до суду. Відповідно до обставин справи вимога про сплату податкового боргу отримана представником товариства 22.04.2025 року, тому 240 календарних днів для сплати боргу сплинули 18.12.2025 року. Разом з цим, ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося до суду із даною заявою 18.02.2026 року, тобто з порушенням строку, який визначено частиною другої статті 283 КАС України. Аналогічний правовий висновок щодо обчислення строків звернення із позовною заявою про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента боржника у правовому виїзді за межі території України викладено Верховним Судом у постанові від 12.09.2024 у справі № 140/26462/23 та у постанові Верховного суду від 15.01.2026 у справі № 520/19145/25.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року позовну заяву Головного управління ДПС в Миколаївській області задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, скаргу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволені позову. Апелянтом наведені доводи, які за суттю та змістом відтворюють його правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
Головне управління Державної податкової служби в Миколаївській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджені наступні обставини. 
ТОВ «СГВП «Вознесенське», як юридична особа зареєстроване 31.07.2017 року та перебуває на податковому обліку в Головному управління ДПС у Миколаївської області (Вознесенська ДПІ). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, керівником ТОВ «СГВП «Вознесенське» є ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ). З картки особового рахунку платника податків вбачається, що за ТОВ «СГВП «Вознесенське», рахується податковий борг в розмірі 1 115 910,18 гривень.
14.04.2025 року Головним управління ДПС у Миколаївській області виставлено податкову вимогу від №0002808-1302-14/29 на адресу ТОВ «СГВП «Вознесенське» про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 1120259 гривень. Зазначена вимога отримана представником товариства 22.04.2025 року.
Станом на час звернення позивача до суду з позовної заявою, товариством податковий борг не сплачено. 
Вважаючи наявними підстави для застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи у праві виїзду за межі території України, Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції відхилив доводи відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду та констатував наявність нормативно встановлених підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника ТОВ «СГВП «Вознесенське» з огляду на суму боргу та термін прострочення його сплати.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Підпунктом 20.1.35-2 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу.
Положеннями абзацу 1 пункту 87.13 статті 87 ПК України визначено, що у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.
Згідно з абзацом 2 пункту 87.13 статті 87 ПК України вимоги абзацу першого цього пункту не застосовується у разі наявності зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі або постійному представництву нерезидента-боржника помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника.
За приписами абзацу 3 пункту 87.13 статті 87 ПК України тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.
Позивач звернувся до суду з цим позовом саме на підставі положень вказаної статті, а також статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.
Колегія суддів зазначає, що норми статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлюють окремих строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами Кодексу адміністративного судочинства України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку, в тому числі і за загальними строками звернення до суду.
При цьому, правові підстави для звернення до суду згідно зі статтею 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України виникають через 240 днів від дня вручення платнику податків податкової вимоги, а відповідні повноваження повинні бути реалізовані контролюючим органом в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2024 року у справі № 120/2322/24, від 12 вересня 2024 року у справі № 140/26462/23, від 01 липня 2025 року у справі № 120/2450/24, від 24 липня 2025 року у справі № 580/11507/24, від 11 вересня 2025 року у справі № 460/1354/25, від 18 грудня 2025 року у справі №280/5892/25, від 13 січня 2026 у справі №280/6866/25, від 10 лютого 2026 року у справі №560/14595/25.
В поданій апеляційній скарзі відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 140/26462/23 та від 15.01.2026 у справі № 520/19145/25, однак колегія суддів зауважує на необхідності застосування більш актуальної судової практики, яка встановлює для контролюючого органу тримісячний строк, встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до матеріалів даної справи 14.04.2025 року Головним управління ДПС у Миколаївській області виставлено податкову вимогу від №0002808-1302-14/29 на адресу ТОВ «СГВП «Вознесенське» про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 1 120 259 грн. Зазначена вимога отримана представником товариства 22.04.2025 року.
За правилами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).
Відповідно до обставин справи вимога про сплату податкового боргу отримана представником товариства 22.04.2025 року, тому 240 календарних днів для сплати боргу , як вірно зазначає відповідач, сплинули 18.12.2025 року.
Отже, звернення Головного управління ДПС у Миколаївській області 18.02.2026 року з позовом до суду здійснено в межах встановленого законодавством тримісячного строку.
Враховуючи встановлений факт наявності у ТОВ «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, і непогашення суми такого податкового боргу протягом 240 днів з дня вручення товариству податкової вимоги, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування судом тимчасового обмеження у праві виїзду керівника вказаної юридичної особи Лащева Вадима Вікторовича за межі території України до погашення суми податкового боргу.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін. 
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське виробниче підприємство «Вознесенське» – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко