ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24897/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року 
у справі №160/24897/25 
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про повторне взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовий облік військовозобов`язаних.;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку військовозобов`язаних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до відомостей зазначених у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_1 від 08.09.2000.
Разом з позовом, 01.09.2025 позивач подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прийняття судом рішення у справі.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що 19.08.2025 за №4/5616/2 відповідачем надано відповідь позивачу, в якій зазначено, що ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних як особу, що прибула після відбування покарання з установ виконання покарання, та на теперішній час не підлягає ні зняттю ні виключення з військового обліку військовозобов`язаних. Вказано, що за порушення правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 був поданий в розшук до органів Національної поліції України. Проте протокол про адміністративне правопорушення не складався до адміністративної відповідальності не притягувався. ОСОБА_1 вважає, що за відсутності підстав виключення його з військового обліку відповідач має право призвати позивача на військову службу під час мобілізації в особливий період, після чого позивач набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду за позовною заявою, якщо його буде прийнято на користь позивача. На думку позивача, існує очевидна небезпека заподіяння відповідачем шкоди позивачу як перепони щодо виключення з військового обліку за обставини призову на військову службу з врученням мобілізаційних розпоряджень із вказуванням визнання придатності до несення військової служби та наказу відповідача відправки до військової частини, оскільки такий наказ про призов видається в день відправки військової команди до військових частин, що навіть після перевірки документів позивача, за відсутності відомостей в них про виключення з військового обліку чи ухвали суду про забезпечення позову, на будь-якому блок-посту України, можливий призов позивача на військову службу не за місцем його перебування на військовому обліку, що є очевидною перешкодою у реалізації права позивача, за відсутності ухвалення заходу забезпечення позову судом. Також існує об`єктивна обставина перепони в судовому порядку швидко захистити право позивача, оскаржити такий наказ. А подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень (можливого в один день наказу відповідача на призов позивача), якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. Вказує, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного розпорядження за очевидної наявності вищезазначених негативних і незворотних наслідків для ОСОБА_1 , унеможливить ефективний захист прав та інтересів позивача. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову – відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не доведено наявності підстав, які вимагають вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, заявлені заходи забезпечення позову не є співмірними з заявленими позовними вимогами та предметом спору у справі.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду як таку, що винесена з порушенням норм права. Позивач вважає, що суд не врахував, що якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, останній набуде нового юридичного статусу «військовослужбовця», що унеможливить реалізацію права на розгляд заяви про надання відстрочки від призову на військову службу, а діти позивача залишаться без батьківського піклування та виховання.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
В межах цієї справи позивач оскаржує дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про повторне взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовий облік військовозобов`язаних, фактично як особи, яка раніше була виключеною з військового обліку, у зв`язку з засудженням до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів.
У заяві про забезпечення позову заявник просить до розгляду справи по суті заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 вчиняти дії пов`язані з мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прийняття судом рішення у справі.
В той же час, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує лише про протиправність дій відповідача, що може бути встановлено виключно при розгляді справи по суті.
Отже, обґрунтування вказаної заяви по суті тотожне обґрунтуванню позовних вимог, а застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.
Суд не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, та обставин, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Стосовно доводів в заяві про забезпечення позову щодо можливості призову позивача на військову службу під час мобілізації, в особливий період, що унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, суд апеляційної інстанції зазначає, що ймовірна можливість настання негативних наслідків чи порушення прав позивача в майбутньому не може визнаватись достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Наведене позивачем мотивування не є свідченням конкретних негативних наслідків невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення його прав в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову.
До того ж матеріали справи та апеляційної скарги не містять доказів щодо вчинення відповідачем дій стосовно позивача щодо призову його на військову службу під час мобілізації, згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено існування підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволення апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі №160/24897/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров