Справа № 465/9770/23 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1453/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Рісної Юлії Богданівни на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року у справі за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з постачання теплової енергії, - 

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2023 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з постачання теплової енергії. 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до інформаційної довідки відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 та користується послугами постачання теплової енергії за цією адресою. З 01.12.2021р. між позивачем та відповідачем вважається укладеним Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Відповідно до п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №830, фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь - яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви - приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Зазначав, що позивач надав послуги відповідачу в сфері теплопостачання, останній такими послугами користується для задоволення своїх потреб, та не відмовився від них, але оплату за послуги з постачання теплової енергії не здійнював належним чином. Відтак, за період з 01.08.2022р. по 31.07.2023р. у відповідача утворилася заборгованість за послуги постачання теплової енергії в розмірі 51 649 (п`ятдесят одна тисяча шістсот сорок дев`ять) гривень 29 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємтва "Львівтеплоенерго" заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.08.2022р. по 31.07.2023р. в розмірі 51 649 (п`ятдесят одна тисяча шістсот сорок дев`ять) гривень 29 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємтва "Львівтеплоенерго" судовий збір з розгляду справи у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 коп.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 – адвокат Рісна Юлія Богданівна, подавши апеляційну скаргу.
Вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Послуги з теплопостачання до вказаного приміщення з боку Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» не надаються, про що сторонами 14.07.2021 року складено акт про перекриття подаючого та зворотнього трубопроводів теплоносія на опалення запірною арматурою та опломбування пломбами «Н-Н». Відповідно у ОСОБА_1 не виникло жодного обов`язку по оплаті послуг за теплопостачання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . які фактично надані не були, з огляду на опломбування трубопроводів запірною арматурою.
Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги вказаний акт з підстав: «…суд не бере до уваги даний акт, оскільки такий не містить інформацію про те, що саме у нежитлове приміщення загальною площею 196,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , теплова енергія не постачається». 
Однак судом не враховано, що згідно Державного реєстру речових прав вказане нежитлове приміщення не містить будь-яких ідентифікуючих номерів або індексів, однак у власності відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , будь-які інші об`єкти нерухомості відсутні, відповідачу на праві власності належить лише один об`єкт, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1600213946101, під назвою «нежитлові приміщення», тобто саме ці нежитлові приміщення, які в акті перекриття трубопроводів іменуються «нежитлові приміщення ПП ОСОБА_1 »
Зазначає, що ОСОБА_1 не подавалась заява-приєднання до договору, не здійснювалась сплата рахунків за послуги теплопостачання, а також не отримувались послуги теплопостачання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що ОСОБА_1 не надходили будь-які рахунки за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено тієї обставини, що послугами, які надав позивач у спірний період, він, відповідач, фактично не користувався, а тому суд вважав позовні вимоги підставними та такими, що підлягають до задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 196,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1600213946101, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131121748 від 17.07.2018р. 
Згідно долученого позивачем акту від 11.10.2024р. про включення системи теплоспоживання, в опалювальному сезоні 2021/2022рр. система теплоспоживання в приміщеннях ж/б без кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 за адресою АДРЕСА_1 включена на опалення 11 жовтня 2021 року.
Згідно розрахунку заборгованості за послугу з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , заборгованість за період з 01.08.2022р. по 31.07.2023р. становить 51 649 (п`ятдесят одна тисяча шістсот сорок дев`ять) гривень 29 коп.
Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу постачання теплової енергії, врегульовано законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 №2633-IV, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивачем розміщено на своєму офіційному веб-сайті (https://lmkp.lte.lviv.ua) типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 8 вересня 2021 року, які є публічними договорами приєднання, та відповідно до умов таких вступили в дію через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства. 
За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з частиною 1 статті 12 закону «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Пунктом першим частини 1 статті 7 закону «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» , споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Статтею 19 закону «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита.
Отже, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Поряд із цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.
Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного її вирішення.
Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15.
Згідно із наданим представником позивача розрахунком, за період з 01.08.2022 по 31.07.2023 позивач здійснив постачання теплової енергії відповідачеві на загальну суму 51649,29 грн. Відповідач протягом цього періоду оплату за надані послуги не здійснював (а.с.12).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч. 4 цієї статті, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Матеріали цієї справи не містять доказів того, що відповідач відмовився від укладання типового індивідуального договору, а отже цей договір вважається укладеним.
Згідно пункту 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі – Правила), розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 цих Правил визначено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Заперечуючи позовні вимоги, відповідач покликається на акт, складений 14.07.2021р. старшим майстром ФРТМ Я. Вівчар, техніком ФРТМ І. Чорнобай, начальником технічного відділу ЛКП "Вулецьке" М. Зарівняк, представником від ПП Скварчинський І.Б. М. Михайлів. Згідно акту, для теплопостачання нежитлового приміщення виконана окрема врізка трубопроводів теплоносія на опалення в елеваторному вузлі в 3- му під?їзді житлового будинку на АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що подаючий та зворотній трубопроводи теплоносія на опалення вищевказаних нежитлових приміщень перекрито запірною арматурою та опломбовано пломбами «Н - Н». Розподільчі трубопроводи загальнобудинкової системи опалення виконані в скритому прокладанні.
Проте, матеріали справи не містять доказів що теплова енергія не постачалася саме у нежитлове приміщення загальною площею 196,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та саме в період з 01.08.2022 по 31.07.2023, враховуючи, що акт було складено ще 14.07.2021 року.
Додаткові пояснення подані представником відповідача 04.11.2025 року судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки такі подані в порушення строків встановлених ЦПК України.
Так, ч. 3 ст. 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.05 №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п.п.24-26Правил).
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Відповідно до Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої виконавчої влади.
Відповідно до пункту 2.5 цього Порядку відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення виконуються у міжопалювальний період.
Згідно пункту 2.6 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.
Відповідно до п.2.7 Порядку, після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Доказів відключення нежитлового приміщення від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП і як наслідок відсутність обов`язку сплати заборгованості за вищезазначені послуги матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування та відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог чи для задоволення їх лише частково відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Рісної Юлії Богданівни – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 23 березня 2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.