ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м. Дніпро Справа № 904/2873/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Синельниківської районної ради Дніпропетровської області

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Примак С.А.) від 10.06.2025 р. у справі № 904/2873/19

за заявою ліквідатора (вх. суду №53172/25 від 15.11.2024) про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника, з урахуванням заяви (вх. суду № 3175/25 від 23.01.2025) та заяви (вх. суду № 19252/25 від 06.05.2025) про зменшення розміру вимог
у справі
за заявою Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (м. Дніпро)
до боржника Покровський районний комунальний заклад "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" (53621, Дніпропетровська область, Покровський район, село Великомихайлівка, вулиця Лісна; ідентифікаційний код 21898850)
про визнання банкрутом, - 

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 р. у справі № 904/2873/19:
- заяву ліквідатора (вх. суду № 53172/25 від 15.11.2024) про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника, з урахуванням заяви (вх. суду № 3175/25 від 23.01.2025) та заяви (вх. суду № 19252/25 від 06.05.2025) про зменшення розміру вимог - задоволено;
- покладено на Синельниківську районну раду Дніпропетровської області (ідентифікаційний код 25525425) субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" (ідентифікаційний код 21898850);
- стягнуто з Синельниківської районної ради Дніпропетровської області (52500, Дніпропетровська область, місто Синельникове, вулиця Богми, будинок 3; ідентифікаційний код 25525425) на користь Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" (53621, Дніпропетровська область, Покровський район, село Великомихайлівка, вулиця Лісна; ідентифікаційний код 21898850) 6 533 021,54 грн (шість мільйонів п`ятсот тридцять три тисячі двадцять одну гривню п`ятдесят чотири копійки) - суми непогашених та визнаних судом кредиторських вимог;
- продовжено термін ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора до 01.12.2025;
- зобов`язано ліквідатора Штогрина Сергія Вікторовича (свідоцтво № 1914 від 05.04.2019) у строк до 01.12.2025 подати до господарського суду для затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс.
Не погодившись з цією ухвалу господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Синельниківська районна рада Дніпропетровської області, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 р. у справі № 904/2873/19 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого Штогрина С.В. про покладення субсидіарної відповідальності на Синельниківську районну раду Дніпропетровської області.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає наступне:
- вважає, що в цьому випадку відсутні умисел та вина скаржника. На думку скаржника, суд першої інстанції не встановив умисних дій Покровської районної ради, спрямованих на доведення боржника до банкрутства, що є обов`язковою умовою для покладення субсидіарної відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства. Передача майна була здійснена на виконання ініціативи Дніпропетровської обласної ради, а не за самостійним рішенням скаржника, що виключає суб`єктивну сторону правопорушення;
- стверджує, що боржник до передачі майна вже перебував у стані неплатоспроможності, яка розвивалася ще у 2016-2018 роках, що підтверджується звітом арбітражного керуючого Наумової О.В. від 31.12.2018. На переконання апелянта, рішення Покровської районної ради про передачу майна у грудні 2018 року не могло бути причиною банкрутства, оскільки фінансовий стан боржника вже був критичним через неефективне управління та невиконання зобов`язань контрагентами, зокрема КП "Січ";
- вказує на те, що значна частина заборгованості, зокрема 2 926 712,70 грн у період з квітня по вересень 2019 року, була нарахована боржнику після втрати права оперативного управління майном. При цьому керівництво боржника не припинило договір з АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", не повідомило про зміну управителя майна та не передало договірні зобов`язання новому управителю – комунальному закладу "Дніпропетровській обласний центр підготовки населення до національного спротиву", що, як вважає апелянт, свідчить про грубу недбалість керівництва боржника, а не про вину скаржника;
- вважає, що суд першої інстанції не врахував, що ініціатором передачі майна була Дніпропетровська обласна рада, а не Синельниківська районна рада, та не дослідив причини накопичення боргів, спричинених невиконанням зобов`язань КП "Січ" та бездіяльністю керівництва боржника. Відсутність звіту ліквідатора Штогрина С.В., складеного відповідно до Методичних рекомендацій, на думку апелянта, також унеможливлює обґрунтованість покладення субсидіарної відповідальності;
- також вважає, що суд першої інстанції не зазначив причинно-наслідкового зв`язку між діями Покровської районної ради та неплатоспроможністю боржника, що є обов`язковою умовою для застосування субсидіарної відповідальності відповідно до практики Верховного Суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.09.2025 р. поновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Синельниківської районної ради Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 р. у справі № 904/2873/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 09.12.2025 р., учасникам справи встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Ліквідатор ОСОБА_1 подав до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 р. у справі № 904/2873/19 без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор, зокрема, зазначає, що за наслідком прийняття Покровською районною радою Дніпропетровської області рішення № 442 30/VII від 18.12.2018 статутна діяльність банкрута стала неможливою, фінансовий стан підприємства набув ознак стійкої фінансової неплатоспроможності та неможливості відновлення платоспроможності боржника за рахунок здійснення безпосередньо ним господарської діяльності.
Ліквідатор стверджує, що передаючи будівлі та споруди, основні засоби та матеріальні цінності оціночною вартістю 2 443 375,70 грн, що перебували в оперативному управлінні Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", іншому комунальному закладу, Покровською районною радою була унеможливлена подальша статутна діяльність банкрута, що стало причиною неможливості відновлення його платоспроможності. 
Також, ліквідатор звертає увагу, що в процесі передачі активів не було вирішено питання правонаступництва боргових зобов`язань банкрута, внаслідок чого кредиторська заборгованість банкрута залишилася без майнового забезпечення.
На переконання ліквідатора, наведене є достатньою підставою для притягнення Синельниківської районної ради Дніпропетровської області, як правонаступника Покровської районної ради Дніпропетровської області, до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута – Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба".
В судовому засіданні 09.12.2025 р. колегія суддів, порадившись на місці, оголосила перерву в судове засідання на 11.03.2026 р., про що постановлено ухвалу без оформлення її окремим документом. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2025 р. повідомлено учасників справи про оголошення перерви у справі в судове засідання, яке відбудеться 11.03.2026 р.
Представник апелянта у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити.
Арбітражний керуючий в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу безпідставною.
Інші учасники провадження у справі наданим їм правом участі у судовому засіданні не скористалися та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи приписи статті 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представників сторін не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності інших учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення арбітражного керуючого та представника апелянта, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2019 р. відкрито провадження у справі № 904/2873/19 про банкрутство Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба". Визнані грошові вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" в загальній сумі 1 806 969,25 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 14.11.2019 р. Розпорядником майна призначено Наумову Ольгу Василівну (свідоцтво № 506 від 03.04.2013 р.).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2019 р. затверджено реєстр вимог кредиторів Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" з вимогами наступних кредиторів: 1. Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі"- 1 806 969,25 грн - 4 черга задоволення, 19 210,00 грн - 1 черга задоволення. 2. Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" - 483 857,77 грн - 4 черга задоволення, 3 842,00 грн - 1 черга задоволення.
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 р., зокрема, припинено процедуру розпорядження майном боржника Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба". Припинено повноваження розпорядника майна Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" Наумової Ольги Василівни. Визнано Покровський районний комунальний заклад "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" - банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 26.11.2020 р. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гальченко Євгена Анатолійовича ( свідоцтво № 176 від 12.02.2013, адреса: 49027, м. Дніпро, а/с 1786).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 р. припинено повноваження арбітражного керуючого Гальченка Євгена Анатолійовича у якості ліквідатора Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба". Призначено ліквідатором Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" арбітражного керуючого Штогрина Сергія Вікторовича (свідоцтво №1914 від 05.04.2019; адреса: 01054, м. Київ, вул. Рейнтарська, 6А).
Провадження у справі № 904/2873/19 про банкрутство Покровський районний комунальний заклад "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" перебуває на стадії ліквідації.
15.11.2024 р. до Господарського суду Дніпропетровської області від ліквідатора Штогрина Сергія Вікторовича надійшла заява про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника, відповідно до якої ліквідатор просив суд стягнути з Органу місцевого самоврядування Синельниківської районної ради Дніпропетровської області на користь Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" 6 562 438,14 грн, що складає різницю між сумою вимог кредиторів банкрута, яка затверджена господарським судом, і ліквідаційною масою.
Вказана заява про покладення субсидіарної відповідальності в межах справи про банкрутство мотивована тим, що внаслідок прийняття Покровською районною радою Дніпропетровської області рішення № 442 30/VII від 18.12.2018 про передаючу будівель та споруд, основних засобів та матеріальних цінностей оціночною вартістю 2 443 375,70 грн, що перебували в оперативному управлінні Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", іншому комунальному закладу, статутна діяльність банкрута стала неможливою, фінансовий стан підприємства набув ознак стійкої фінансової неплатоспроможності та неможливості відновлення платоспроможності боржника за рахунок здійснення безпосередньо ним господарської діяльності.
За результатами розгляду заяви ліквідатора банкрута про покладення субсидіарної відповідальності в межах справи № 904/2873/19 про банкрутство Покровський районний комунальний заклад "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.
Судова колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
На час звернення ліквідатора із заявою про покладення субсидіарної відповідальності на власника банкрута та постановлення місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).
Відповідно до частини 4 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника – юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.
Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.
Отже, вирішуючи питання про покладання субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, суд враховує зміст та умови застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.
Загальні умови для притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство визначені Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства.
Згідно зі статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.
Частиною 1 статті 619 Цивільного кодексу України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.
Згідно із частиною 1 статті 215 Господарського кодексу України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин та постановлення оскаржуваної ухвали, випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.
Законом, який передбачає поряд з відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність іншої особи, є Кодекс України з процедур банкрутства, яким також визначений обов`язок ліквідатора здійснити всю повноту дій, спрямованих на виявлення та повернення активів боржника.
Так, обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі). Наведений висновок про застосування норми права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 927/1191/14.
Без розгляду питання про субсидіарну відповідальність осіб, винних у доведенні до банкрутства, суд позбавлений можливості розглянути звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс з дотриманням принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі. Аналогічний висновок про застосування норм права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 911/1423/19.
Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, за наявності підтвердження вини зазначених осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності.
Оскільки законодавство не пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності на третіх осіб із наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення, то в цьому випадку особи за спеціальним приписом Кодексу притягуються до цивільної відповідальності у формі солідарного стягнення.
У разі коли після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи - боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника, якщо такі особи не доведуть протилежного.
Можливістю подання в межах справи про банкрутство заяви до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, наділений ліквідатор банкрута, який, здійснивши на виконання своїх повноважень аналіз фінансового стану банкрута, зобов`язаний звернутися до суду з відповідним позовом.
Положення частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, тому саме детальний аналіз ліквідатором фінансового стану банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство дасть змогу ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, щодо доведення до банкрутства юридичної особи (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.02.2021 у справі № Б8/191-10).
Кодексом України з процедур банкрутства (статті 61, 62, 65) передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору під час ліквідаційної процедури, та перелік додатків, які долучаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів). Подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій під час ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).
Звернення ліквідатора до господарського суду про покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за доведення боржника до банкрутства є частиною принципу безсумнівної повноти дій у ліквідаційній процедурі (правові висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постанови від 04.03.2021 у справі № 911/1814/17).
Згідно з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.02.2021 у справі № 911/1423/19, суть принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі полягає в тому, що обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів, спрямованих на виявлення та повернення в ліквідаційну (конкурсну) масу всього майна (майнові права, законні очікування) боржника. До складу майна боржника слід віднести також майнові права, які виникають у зв`язку з визнанням угод недійсними в порядку статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства. Зокрема, до законних очікувань слід віднести субсидіарну відповідальності третіх осіб, засновників, керівників боржника та інших осіб за доведення боржника до банкрутства або у разі його банкрутства з вини цих осіб (частина друга статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства).
Відповідно до правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16, субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, за наявності підтвердження вини зазначених осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.
Згідно з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.03.2021 у справі № 906/904/16, визначене частиною п`ятою статті 41 Закону про банкрутство (частина друга статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства) господарське правопорушення, за вчинення якого засновники (учасники, акціонери), керівник боржника та інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності поряд з боржником у процедурі банкрутства у разі відсутності майна боржника, має обґрунтовуватися судами шляхом встановлення складу такого правопорушення (об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони).
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у певній сфері, у цьому випадку – права кредиторів на задоволення їх вимог до боржника у справі про банкрутство за рахунок активів боржника, що не можуть бути задоволені через відсутність майна у боржника.
Об`єктивну сторону такого правопорушення становлять дії або бездіяльність певних фізичних осіб, пов`язаних з боржником, що призвели до відсутності у нього майнових активів для задоволення вимог кредиторів. На відміну від Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, у положеннях яких законодавець чітко визначив диспозицію кримінального та адміністративного порушення з доведення до банкрутства та фіктивного банкрутства, частина п`ята статті 41 Закону про банкрутство (частина друга статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства) має власну диспозицію (зміст) правопорушення: "банкрутство боржника з вини його засновників чи інших осіб, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника – юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника…".
Однак законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність становлять об`єктивну сторону такого правопорушення. При вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) і, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають братися до уваги також положення частини першої статті 215 Господарського кодексу України та підстави для порушення справи про банкрутство (стаття 1, частина третя статті 10, стаття 11 Закону про банкрутство), з огляду на які такими діями можуть бути:
1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, спрямованих на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення;
2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника щодо його інших зобов`язань;
3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок про вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника.
Подібні правові висновки сформульовані у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16.
Оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності щодо покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суд має відмежовувати дії суб`єктів відповідальності, які належать до ризиків підприємницької діяльності, від винних дій таких суб`єктів, що мали наслідком настання неплатоспроможності боржника та відсутність активів на задоволення вимог кредиторів (стаття 42 Господарського кодексу України).
Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати порушення справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).
Суб`єкти правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності за частиною п`ятою статті 41 Закону про банкрутство чітко визначені цією нормою. Це – засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови доведення вчинення ними винних дій (бездіяльності), що спричинили наслідки у вигляді неплатоспроможності боржника та відсутності у нього активів для задоволення вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі.
Суб`єктивною стороною правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності є ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (мотиву, мети, умислу чи необережності суб`єкта правопорушення).
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 923/590/18, від 01.10.2020 у справі № 914/3120/15.
На особу, яка отримала вигоду з протиправної (недобросовісної) поведінки керівника чи засновників боржника, поширюються правила субсидіарної відповідальності, за якими суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (щодо масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, що не могло б утворитися у разі відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в тому числі принципу добросовісності.
До суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо, прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду його інтересам та кредиторів, які можуть виражатися, зокрема, у:
– прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання (“фірмами-одноденками” тощо);
– наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;
– призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;
– створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;
– використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;
– отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу) сукупного доходу, отримуваного від здійснення діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження;
– використанні і розпорядженні майном боржника як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;
– вчиненні інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.
Установлення причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у нього активів для задоволення вимог кредиторів, визнаних у процедурі банкрутства) належить до об`єктивної сторони цього правопорушення, обов`язок доведення якого покладається на ліквідатора.
Для визначення статусу особи як відповідача за субсидіарною відповідальністю за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд, розглядаючи заяву про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясовуючи наявність підстав для покладення на цих осіб такої відповідальності, – дослідити сукупність правочинів та інших операцій, здійснених під впливом осіб, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію фактичного банкрутства боржника.
Статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства, яка є спростовною, оскільки передбачає можливість цих осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності.
Якщо дії третьої особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника, викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не спричинені використанням нею своїх можливостей щодо визначення дій боржника на шкоду кредиторам боржника. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 Господарського процесуального кодексу України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. За статтею 13 Господарського процесуального України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої свої поведінки.
Звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14, не становить безумовний доказ доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, у тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.
Розмір вимог ліквідатора до третіх осіб, які згідно із законодавством несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, за приписами абзацу першого частини другої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.
Вартість майна, яке було виведено з активів боржника, не впливає на розмір субсидіарної відповідальності, а його визначенню передує формування ліквідаційної маси.
Згідно з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18 заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду в разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.
Якщо після визнання боржника банкрутом за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи – боржника погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, то такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника допоки такі особи не доведуть протилежного.
Керуючись статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства, як вказано вище, ліквідатором Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" - арбітражним керуючим Штогриним С.В. подано заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, кредиторські вимоги по яких залишилися незадоволеними у ліквідаційній процедурі за недостатністю активів боржника, на правонаступника його засновника – Синельниківську районну раду Дніпропетровської області (ідентифікаційний код 25525425).
З поданої ліквідатором Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" - арбітражним керуючим Штогриним С.В. заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника та доданих до неї документів вбачається наступне.
Рішенням Покровської районної ради Дніпропетровської області № 166-19/V від 14.12.2007 "Про затвердження переліку об`єктів що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району" вирішено затвердити перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ району станом на 14.12.2007 згідно додатком (а.с. 200-201, том 3).
Вказаний додаток (а.с. 200-201, том 3) містить перелік майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району, який серед іншого включає: Районний комунальний позашкільний заклад Дитячий оздоровчий табір "Дружба", адреса розташування: Покровський район, село Великомихайлівка, вулиця Лісна, 28, балансовою вартістю майна 2 536 250 грн.
Розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної ради № 10-Р від 28.01.2016 "Про утворення комісії з питань приймання об`єктів до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та передачі об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" утворено комісію з питань приймання об`єктів до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та передачі об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (а.с. 202; том 3).
Розпорядженням Голови Дніпропетровської обласної ради № 174-Р від 30.06.2017 "Про внесення змін до Розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради від 28.01.2016 № 10-Р "Про утворення комісії з питань приймання об`єктів до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та передачі об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" внесено зміни у склад комісії (а.с. 203; том 3).
Пунктом 2.1. рішення Дніпропетровської обласної ради № 331-12/VII від 16.03.2018 "Про деякі питання управління майно, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" вирішено прийняти до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, село Великомихайлівка, вулиця Лісова, 25, основні засоби та матеріальні цінності, що перебувають у оперативному управлінні комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", із подальшим закріпленням на праві господарського відання за Комунальними підприємством "Січ" Дніпропетровської обласної ради" за умови прийняття відповідного рішення Покровською районною радою згідно з чинним законодавством України (а.с. 204; том 3).
Пунктом 6.1. рішення Дніпропетровської обласної ради № 429-15/VII від 07.12.2018 "Про деякі питання управління майно, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" вирішено прийняти до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, село Великомихайлівка, вулиця Лісова, 25, основні засоби та матеріальні цінності, що перебувають у оперативному управлінні комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", із подальшим закріпленням на праві оперативного управління за Комунальними підприємством "Дніпропетровський обласний центр військово-патріотичного виховання, відпочинку та туризму, Дніпропетровської обласної ради" за умови прийняття відповідного рішення Покровською районною радою згідно з чинним законодавством України (а.с. 204-205; том 3).
Пунктом 7.1 наведеного вище рішення № 429-15/VII від 07.12.2018 скасовано пункт 2.1. рішення Дніпропетровської обласної ради № 331-12/VII від 16.03.2018 "Про деякі питання управління майно, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" пунктом 1 рішення Покровської районної ради Дніпропетровської області № 442-30/VII від 18.12.2018 "Про передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області будівель, споруд, основних засобів та матеріальних цінностей, що перебувають в оперативному управлінні районного Комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" від 18.12.2018 вирішено передати із спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області будівлі, споруди, основні засоби та матеріальні цінності, що перебувають в оперативному управлінні районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" (а.с. 204-205; том 3).
18.04.2019 на виконання рішення Дніпропетровської обласної ради № 331-12/VII від 16.03.2018, відповідно до розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 174-Р від 30.06.2017 (а.с. 203; том3), рішення Покровської районної ради № 442-30/VII від 18.12.2018 укладено акт приймання-передачі майна з спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (а.с. 207-210; том 3).
Згідно з наведеним вище актом, 18.04.2019 комісія провела обстеження майна, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, село Великомихайлівка, вулиця Лісова, 25, що передається з спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та встановила, що до складу передачі входить майно, загальною балансовою вартістю 2 443 375,70 грн, з яких основні засоби - 2 318 654,67 грн та малоцінні необоротні активи – 124 721,03 грн, відповідно до інвентаризаційного опису, що додається до акту та є його невід`ємною частиною.
Крім того, 24.06.2020 укладено додаткову угоду (а.с. 210; том 3) до акту приймання-передачі майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області від 18.04.2019 згідно з якою на сторінці 3 акта приймання-передачі абзац 6 узгоджено викласти у такій редакції: "Зазначене майно передається зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в оперативне управління комунального закладу "Дніпропетровський обласний центр військово-патріотичного виховання відпочинку та туризму" Дніпропетровської обласної ради'.
На адресу Дніпропетровської обласної ради ліквідатором направлено запит арбітражного керуючого про надання інформації та документів вих. № 02-05/43 від 31.10.2024 щодо надання інформації, чи закріплювалося на праві оперативного управління за комунальним закладом "Дніпропетровський обласний центр військово-патріотичного виховання, відпочинку та туризму" Дніпропетровської обласної ради" будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, село Великомихайлівка, вулиця Лісова, 25, основні засоби та матеріальні цінності, що перебували в оперативному управлінні комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" відповідно до рішення Дніпропетровської обласної ради № 429-15/VII від 07.12.2018.
Дніпропетровською обласною радою в листі № вих-2698/0/2-24 від 11.11.2024 повідомлено наступне.
Дніпропетровською обласною радою прийнято рішення від 16 березня 2018 року № 331-12VII "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" пунктом 2.1 якого вирішено прийняти зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області будівель та споруд, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, село Великомихайлівка, вулиця Лісна, 25, основних засобів та матеріальних цінностей, що перебувають в оперативному управлінні комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", із подальшим закріпленням на праві господарського відання за комунальним підприємством "СІЧ" Дніпропетровської обласної ради".
Рішенням обласної ради № 429-15VII від 07 грудня 2018 року "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області" (пункт 7.1) вищезазначений пункт скасовано.
Згідно з рішенням Дніпропетровської обласної ради від 07 грудня 2018 року № 429-15/VII "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області", рішенням Покровської районної ради від 18 грудня 2018 року № 442-30/VII "Про передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області будівель, споруд, основних засобів та матеріальних цінностей, що перебувають в оперативному управлінні районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", актом приймання-передачі від 18 квітня 2019 року та додатковою угодою до акта приймання-передачі від 24 червня 2020 року вищезазначене майно прийнято до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області із закріпленням на праві оперативного управління за комунальним закладом "Дніпропетровський обласний центр військово-патріотичного виховання, відпочинку та туризму" Дніпропетровської обласної ради" (нова назва - комунальний заклад Дніпропетровський обласний центр підготовки населення до національного спротиву" Дніпропетровської обласної ради").
Судова колегія зауважує, що виконання пункту 6.1. рішення Дніпропетровської обласної ради № 429-15/VII від 07.12.2018 було можливе лише за умови прийняття відповідного рішення Покровською районною радою. В разі відмови Покровської районної ради від передачі будівель та споруд, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, село Великомихайлівка, вулиця Лісова, 25, основних засобів та матеріальних цінностей, це майно продовжувало б перебувати в оперативному управлінні Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба".
Так, відповідно до приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад.
Положеннями частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
Згідно з абз. 1, 2, 3 пункту 10 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.
Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 904/4109/21 виснував про те, що за своїм змістом норма абз. 3 пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній до 05.12.2020) має імперативний характер, позаяк у співвідношенні з частиною восьмою статті 60 цього Закону встановлює дві виняткові підстави обов`язкового відчуження районною чи обласною радою об`єктів права спільної власності територіальних громад на користь конкретної місцевої територіальної громади району чи області незалежно від наявності згоди інших територіальних громад району чи області на вилучення вказаних об`єктів, а саме: 1) окремі об`єкти права спільної власності територіальних громад знаходяться на території місцевої територіальної громади (сільської, селищної, міської, об`єднаної); 2) зазначені об`єкти задовольняють колективні потреби виключно тієї територіальної громади, на території якої вони знаходяться.
Отже, за загальним правилом, передбаченим частиною восьмою 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", об`єкти права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст району та області, управління якими здійснюють районні та обласні ради, не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо зазначених територіальних громад або відповідних рішень рад чи уповноважених ними органів, за винятком випадків, передбачених законом. Зокрема, але не виключно, до таких виняткових випадків, коли згода інших територіальних громад на передачу об`єктів права спільної власності не потрібна, належать передбачені абз. 3 пункту 10 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" випадки, а саме: цілісний майновий комплекс підприємства, яке є спільною власністю територіальних громад району або області, окремі об`єкти (нерухоме майно, індивідуально визначене майно тощо) знаходяться на території конкретної місцевої територіальної громади та задовольняють виключно колективні потреби цієї територіальної громади.
Таким чином, визначати правову долю об`єктів комунальної власності, в тому числі тих, що перебувають у спільній власності сіл, селищ, міст та знаходяться в управлінні районної або обласної ради, шляхом прийняття відповідних рішень мають право безпосередньо територіальні громади сіл, селищ, міст або їх представницькі органи - відповідні місцеві ради, тоді як районна або обласна рада зобов`язана здійснювати повноваження щодо відчуження комунального майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст виключно у зазначених вище випадках, але водночас може (має право) здійснювати відповідні повноваження у випадку надання районній або обласній раді на підставі частини другої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" таких повноважень відповідними радами, які представляють інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.02.2021 у справі № 904/4109/21, від 23.02.2021 у справі № 903/900/21.
Отже, судова колегія вважає, що вибуття зазначеного майна з оперативного управління Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" відбулось виключно за добровільної згоди Покровської районної ради.
Окрім цього, судова колегія звертає увагу, що зі Звіту за результатами проведеного аналізу фінансової-господарського стану боржника вбачається, що фінансовий стан Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" став погіршуватися ще з листопада 2016 року, тобто за три роки до вибуття зазначеного майна з оперативного управління боржника, на що звертає увагу і апелянт.
Однак, судова колегія зауважує, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з юридичними особами, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Пунктом 4.1. статуту Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" визначена компетенція власника майна, зокрема:
- затвердження Статуту оздоровчого табору;
- призначення та звільнення директора РКЗ ДОТ "Дружба";
- скасування рішень директора РКЗ ДОТ "Дружба", які суперечать чинному законодавству та цьому Статуту;
- прийняття рішень щодо реорганізації чи ліквідації оздоровчого табору.
Також, пунктом 5.8. статуту боржника передбачено, що витрати на утримання оздоровчого табору провадяться відповідно до фінансового плану закладу, затвердженого власниками та іншими учасниками фінансування табору.
Згідно з пунктом 5.10. статуту боржника інвентаризація майна та ревізія фінансово-господарської діяльності оздоровчого табору проводяться по закінченні оздоровчого сезону з ініціативи власників майна або уповноваженого ними органу. Акт ревізії та фінансовий звіт надсилаються всім організаціям, які брали участь у фінансуванні та утриманні оздоровчого табору.
Отже, саме до компетенції Покровської районної ради, як засновника Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", належало здійснення контролю за фінансово-господарською діяльністю банкрута та, у разі необхідності, призначення чи звільнення директора оздоровчого табору та скасування його рішень.
Проте, незважаючи на незадовільні результати господарської діяльності Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" протягом понад трьох років, Покровська районна рада не вчинила жодних заходів щодо запобігання банкрутству боржника.
Натомість Покровська районна рада прийняла рішення про передачу майна, що перебувало в оперативному управлінні боржника, іншому комунальному закладу, що жодним чином не могло покращити фінансовий стан боржника.
Водночас судова колегія звертає увагу, що в процесі передачі активів боржника не було вирішено питання правонаступництва його боргових зобов`язань, внаслідок чого кредиторська заборгованість боржника залишилася без майнового забезпечення.
Отже, Покровська районна рада Дніпропетровської області, приймаючи рішення № 442-30/VII від 18.12.2018 та передаючи за актом від 18.04.2019 будівлі та споруди, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, село Великомихайлівка, вулиця Лісова, 25, основні засоби та матеріальні цінності, що перебували в оперативному управлінні Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" іншому комунальному закладу, своїми діями унеможливила подальшу статутну діяльність банкрута, що стало причиною неплатоспроможності останнього. 
Таким чином, матеріали та обставини у цій справі вказують на винну, протиправну поведінку Покровської районної ради Дніпропетровської області, як засновника Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба", яка виражається у діях та бездіяльності, категорії прояву та форми вираження якої наведено вище по тексту постанови, що розкриває об`єктивну сторону правопорушення.
Апеляційний суд наголошує, що суб`єктивна сторона правопорушення для застосування субсидіарної відповідальності для засновника – Покровської районної ради Дніпропетровської області характеризується навмисним вчиненням дій (прийняттям рішень з виводу активів банкрута), що призвело до припинення його господарської діяльності та неплатоспроможності (банкрутства), без створення умов для погашення банкрутом кредиторської заборгованості, а також бездіяльністю щодо здійснення контролю за фінансово-господарською діяльністю банкрута.
Особою, до якої заявлено вимогу, не доведено протилежного, її вина у вчиненому правопорушенні у вигляді доведення до банкрутства належними доказами не спростована, а виходячи з принципу правової презумпції субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, закріпленого у статті 61 КУзПБ та статті 41 Закону про банкрутство (до 21.10.2019), вважається встановленою.
Розмір субсидіарної відповідальності визначається як різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою (абз. 1 ч. 2 ст. 61 КУзПБ).
Ліквідатором розмір субсидіарної відповідальності засновника Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" у зв`язку із доведенням до банкрутства визначено у загальній сумі 6 533 021,54 грн, яка визначена як різниця між сумою визнаних вимог кредиторів та наявних у боржника активів, які у банкрута відсутні. 
Виходячи з встановлених обставин цієї справи слід дійти до висновку, що неможливість задоволення вищенаведених вимог кредиторів у загальній сумі 6 533 021,54 грн виникла внаслідок винних дій засновника Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" з доведення останнього до банкрутства, що складає собою об`єкт правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна.
Щодо покладення субсидіарної відповідальності на Синельниківську районну раду Дніпропетровської області, як правонаступника Покровської районної ради Дніпропетровської області, місцевий господарський суд зазначив наступне.
Як випливає з наведеного вище, саме рішенням Дніпропетровської обласної ради № 429-15/VII від 07.12.2018 та рішенням Покровської районної ради Дніпропетровської області № 442-30/VII від 18.12.2018 було вирішено передати із спільної власності територіальних громад сіл, селищ Покровського району у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області будівлі, споруди, основні засоби та матеріальні цінності, що перебувають в оперативному управлінні Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба".
Тобто, саме Рішенням Покровської районної ради Дніпропетровської області, як засновником та розпорядником майна комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" було вчинено дії, внаслідок яких банкрута було позбавлено активів для ведення статутної діяльності та внаслідок яких Банкрут залишився без майнового забезпечення своїх боргових зобов`язань.
Відтак, належним відповідачем у цій справі має бути Покровська районна рада Дніпропетровської області (ідентифікаційний код 23929499).
Проте, як випливає з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.03.2021 (номер запису: 1 002 111 120020000121) Покровська районна рада Дніпропетровської області (ідентифікаційний код 23929499) припинена (а.с. 212; том 3).
Підпунктом 4 пункту 1 постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" № 807-ІХ від 17.07.2020 постановлено утворити у Дніпропетровській області: Синельниківський район (з адміністративним центром у місті Синельникове) у складі територій Брагинівської сільської, Васильківської селищної, Великомихайлівської сільської, Дубовиківської сільської, Зайцівської сільської, Іларіонівської селищної, Маломихайлівської сільської, Межівської селищної, Миколаївської сільської, Новопавлівської сільської, Першотравенської міської, Петропавлівської селищної, Покровської селищної, Раївської сільської, Роздорської селищної, Синельниківської міської, Славгородської селищної, Слов`янської сільської, Української сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 4. пункт 3 наведеної вище Постанови постановлено ліквідувати у Дніпропетровській області: Покровський район. Пунктом 6-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України припинення повноважень районних рад, а також припинення районних рад як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень: 3) районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом; 12) видані районними радами ліквідованих районів нормативно-правові акти, невиконані акти індивідуальної дії зберігають чинність на відповідних територіях та для відповідних осіб і можуть бути змінені, визнані такими, що втратили чинність, або скасовані актом відповідної районної ради, правонаступником яких вона є; 13) якщо територія ліквідованого району включена до територій кількох новоутворених районів, районна рада новоутвореного району стає правонаступником районної ради ліквідованого району щодо: нерухомого майна, розташованого на території новоутвореного району; речей, призначених для обслуговування відповідних об`єктів нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням (у тому числі у зв`язку із здійсненням відповідних повноважень або наданням послуг). Належність речей, призначених для обслуговування кожного об`єкта нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням, визначається на підставі останньої суцільної інвентаризації; прав засновника (учасника) юридичної особи, заснованої районною радою ліквідованого району, якщо місцезнаходженням такої юридичної особи є населений пункт, розміщений на території новоутвореного району;
Таким чином, Покровський район та Покровську районну раду ліквідовано, а правонаступником Покровського району та Покровської районної ради є Синельниківський район Дніпропетровської області та Синельниківська районна рада Дніпропетровської області.
Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що Синельниківська районна рада Дніпропетровської області є належним відповідачем щодо розгляду заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута.
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Судова колегія вважає, що вивчення та оцінка наданих та зібраних матеріалів справи у їх сукупності та співставленні надають можливість встановити наявність всіх елементів правопорушення, за яких настає субсидіарна відповідальність згідно з положень частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, а відтак і наявність підстав для задоволення заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута на правонаступника його засновника.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника, покладення на Синельниківську районну раду Дніпропетровської області субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" та про стягнення з Синельниківської районної ради Дніпропетровської області на користь Покровського районного комунального закладу "Дитячий оздоровчий табір "Дружба" 6 533 021,54 грн – суми непогашених та визнаних судом кредиторських вимог.
З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 р. у цій справі відсутні.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 422,40 грн слід покласти на останнього.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 231, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Синельниківської районної ради Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 р. у справі № 904/2873/19 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 р. у справі № 904/2873/19 – залишити без змін.
Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Синельниківську районну раду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 23.03.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко 

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд