Справа № 385/271/26
Провадження № 2/385/151/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
26.03.2026 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Гришака А.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інчер» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ «Інчер» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно з наказом від 21.08.2024 року № 243-к, її,  ОСОБА_1 , прийнято ТОВ «Інчер» оператором заправних станцій 3 розряду АЗС №141, та згідно з наказом від 27.03.2025 року № 111-к звільнено з роботи 28.03.2025 року за угодою сторін на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України.
Під час її перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата, розмір якої розрахований на підставі наявних у неї документів, а саме відомостей форми ОК-5 ПФУ та відомостей з електронного кабінету банківської установи про надходження коштів на картковий рахунок, оскільки на її вимогу довідку про нараховану заробітну плату відповідач не надає, отже вона не має можливості надати суду відповідний доказ. Починаючи з листопада 2024 року з боку відповідача почалися затримки із виплатою заробітної плати, до 1 листопада 2024 року претензій щодо виплати заробітної плати до відповідача не має.
У день її звільнення відповідачем не проведено повний розрахунок, а саме: не виплачено заробітну плату за наступні періоди:
за листопад 2024 року у розмірі 11291,34 грн.;
за грудень 2024 року у розмірі 11415,90 грн.;
за січень 2025 року у розмірі 10844,35 грн.;
за лютий 2025 року у розмірі 8246,92 грн.;
за березень 2025 року у розмірі 10144,40 грн.
Відтак, загальний розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 51942,91 грн.
Просить суд стягнути з ТОВ «Інчер» на користь  ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 51942,91 грн.
Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2026 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Представник відповідача у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 23.02.2026 року йому вручена 24.02.2026 року. Відповідно, представник відповідача свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.
Зважаючи на те, що представник відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву не подав, тому суд ухвалив рішення згідно наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що позивача згідно з наказом від 20.08.2024 року №243-к, прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю «Інчер» оператором заправних станцій 3 розряду АЗС №141, та згідно з наказом від 27.03.2025 року № 111-к звільнено з роботи 28.03.2025 року за угодою сторін на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України (а.с. 7-15).
Оскільки відповідач не надав жодних заперечень та доказів, то суд вважає, що у день звільнення позивача, відповідачем не проведено повний розрахунок, а саме: не виплачено заробітну плату за наступні періоди:
за листопад 2024 року у розмірі 11291,34 грн.;
за грудень 2024 року у розмірі 11415,90 грн.;
за січень 2025 року у розмірі 10844,35 грн.;
за лютий 2025 року у розмірі 8246,92 грн.;
за березень 2025 року у розмірі 10144,40 грн.
Відтак, загальний розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 51942,91 грн. (а.с. 16-21).
Норми права та мотиви їх застосування.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).
Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
За положеннями ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до п. 14.1.180 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу
Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.
168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.
168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої заробітної плати у розмірі 51942,91 гривень. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ні її розмір відповідач не оспорював.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Щодо судових витрат.
Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.
Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1331,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інчер» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної платизадовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інчер», код ЄДРПОУ 42556531, на користь  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі в розмірі 51942 грн. 91 коп. зі стягненням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інчер», код ЄДРПОУ 42556531, на користь держави судові витрати у розмірі 1331 грн. 20 коп.
Рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. М. ГРИШАК 

Дата документу 26.03.2026