ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м.Черкаси Справа № 925/69/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, вул.Є.Гедройця,5
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна", Черкаська область, м.Сміла, вул.Коробейника,1
про стягнення 355714,09 грн заборгованості (неустойки) за договором,
без участі повноважних представників сторін.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна" із вимогами про стягнення 372644,45 грн на підставі договору закупівлі матеріально-технічних ресурсів від 02.07.2025 №ОД/НХ-25-422НЮ, зокрема: 290990,70 грн штрафу, 81653,75 грн пені та відшкодування судових витрат.
Відповідач подав відзив на позовну заяву і вимоги визнав частково – лише в межах чинності договору №ОД/НХ-25-422НЮ – вх.суду №1904/26 від 04.02.2026.
Позивач відреагував відповіддю на відзив – вх.суду №2100/26 від 09.02.2026 та заявою про зменшення розміру позовних вимог до 290990,70 грн штрафу та 64723,39 грн пені – вх.суду №2102/26 від 09.02.2026. 
В розгляді справи оголошувалась перерва з 12.02.2026 до 25.02.2026. Судом прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог та продовжено розгляд справи з вимогами про стягнення з відповідача 290990,70 грн штрафу та 64723,39 пені (всього 355714,09 грн неустойки). 
За результатами судового розгляду 09.03.2026 судом приєднано до справи вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписів ст.ст. 233, 240 ГПК України – без їх проголошення.
Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини: 
За результатами проведеного тендеру закупівель №UA-2025-05-27-013885-а Запасні частини до електровозів ВЛ (Вкладиши моторно-осьового підвішування) Код ДК 021:2015 -34630000-2 між АТ "Укрзалізниця" та ТОВ "Елтра-Україна" 02.07.2025 був укладений договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-422-НЮ. 
У спірних правовідносинах АТ "Укрзалізниця" виступає як замовник, покупець, платник, позивач, кредитор. ТОВ "Елтра-Україна" виступає як постачальник, виконавець, відповідач, боржник.
Предметом договору (п. 1.1., а.с. 9) є постачання та передача у власність покупця товару відповідно до специфікації №1 (а.с.17), Технічних та якісних характеристик товару (додаток №2 до договору, а.с.18), прийняття та оплата товару покупцем. 
Найменування товару: запасні частини до електровозів ВЛ (Вкладиші моторно-осьового підвішування). Код ДК 021:2015-34630000-2 Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху – п. 1.2. договору. 
Постачальник гарантує, що товар є новим та таким, що не перебував у використанні, терміни та умови його зберігання не порушені. Дата виробництва (виготовлення) товару не раніше 2025 – п. 1.6. договору. 
Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (Правила "Інкотермс-2020") – п. 4.1. договору.
Поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано у самій рознарядці.
Строк поставки товару – протягом 14 днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки – м. Одеса (42 комплекти); м. Знам`янка (35 комплектів) - п. 4.2. договору.
Відповідальність сторін передбачена в розділі 9 договору (а.с. 12). Тобто договір про забезпечення виконання зобов`язання укладено між сторонами в письмовому виді відповідно до приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України, 231 ГК України (як спеціальна норма).
Сторони встановили відповідальність за порушення грошового зобов`язання в розмірі 0,1% річних від суми прострочення відповідно до приписів ст. 625 ЦК України – п. 9.2. договору. 
Відповідальність постачальника визначена п. 9.3. договору: 
9.3.1. При порушення строків поставки Постачльн7ик оплачує Покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до дати виконання Постачальником зобов`язання щодо поставки товару, або до останнього дня строку дії цього договору (якщо Постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово Покупець… 
Специфікація №1 – додаток №1 до договору (а.с. 17)
Технічні та якісні характеристики товару – додаток №2 до договору (а.с. 17 зврот-18) 
Лист відповідача – вих.31-4.4/1167 від 25.07.2025 – прохання погодити графік виконання замовлення та черговість виконання договору: вересень 2025 – 25 шт, жовтень 2025 – 26 шт, листопад 2025 – 26 шт (а.с. 19).
Замовлення позивача направлено відповідачеві (письмова рознарядка) – лист від 24.10.2025 вих. №НХ-04/1926н - згідно договору №ОД/НХ-25-422-НЮ відвантажити Одеській залізниці 35 шт вкладишів моторно-осьового підвішування (а.с. 20) на суму 881790 грн (з ПДВ).
Замовлення позивача направлено відповідачеві (письмова рознарядка) – лист від 24.10.2025 вих. №НХ-04/1928н - згідно договору №ОД/НХ-25-422-НЮ відвантажити Одеській залізниці 42 шт вкладишів моторно-осьового підвішування (а.с. 22) на суму 1058148 грн (з ПДВ).
Видаткова накладна №482/СЧ282 від 19.11.2025 видана відповідачем на відпуск замовнику 35 шт вкладишів моторно-осьового підвішування на суму 881790 грн (а.с. 20 зворот).
Відповідачем видано рахунок №СЧ/482 від 19.11.2025 на оплату залізницею 35 комплектів вкладишів (а.с. 35) на суму 881790 грн (з ПДВ).
Друге замовлення позивача відповідачем не виконано. 
Позивачем направлено відповідачеві письмову претензію щодо невиконання рознарядки від 24.10.2025 №НХ04/1926н протягом 14 днів, та сплати штрафу 132268,50 грн. (а.с. 25-26).
Позивачем направлено відповідачеві письмову претензію щодо невиконання рознарядки від 24.10.2025 №НХ04/1928н протягом 14 днів, та сплати штрафу 158722,22 грн. (ас. 27-28).
23.12.2025 позивачем на адресу відповідача направлено письмове повідомлення про розірвання договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025 (а.с. 31) – як реагування на ухилення відповідача щодо виконання ним замовлення-2 позивача.
Несвоєчасне виконання зобов`язань за договором стало причиною звернення позивача в суд за захистом порушеного права та стягнення з відповідача нарахованої неустойки.
Представник позивача вимоги підтримав та просить позов задовольнити повністю. 
Представник відповідача подав письмовий відзив на позов (а.с. 61-66) та просить в задоволення позову відмовити з мотивів помилкового розрахунку позивачем періодів прострочення виконання зобов`язання. Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав. 
У відповіді на відзив позивач наполягає на стягнення з відповідача 290990,70 грн штрафу та 64723,39 пені (всього 355714,09 грн неустойки) (а.с. 70-71). 
Інших доказів не подано.
Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Юридичний статус сторін за договором: 
Замовник за договором (позивач) є суб`єктами господарювання на ринку централізованих перевезень залізничним транспортом в Україні та супутніх послуг, суб`єктом природної монополії, об`єктом критичної інфраструктури в умовах воєнного стану, самостійною юридичною особою з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 
Виконавець за договором (відповідач) є суб`єктом господарювання на ринку промислового виробництва і супутніх послуг в Україні, самостійною юридичною особою з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. 
Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Позивач звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом про стягнення з відповідача 290990,70 грн штрафу та 64723,39 пені (всього 355714,09 грн неустойки) за несвоєчасно поставлений відповідно до умов договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025 (а.с. 31) товар (вкладиші моторної групи). Тобто предмет спору визначає позивач як стягнення неустойки за неналежне виконання відповідачем вимог письмового двостороннього консенсуального строкового оплатного договору. 
Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового двостороннього строкового консенсуального оплатного договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025 (а.с. 31). Договір не заперечений сторонами до 24.12.2025, не визнаний судом недійсним, розірваний позивачем в односторонньому порядку 23.12.2025 та є дійсним на момент спірних правовідносин формування та виконання замовлення позивача. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України). 
Договір відповідає положенням глави 54 Цивільного кодексу України – поставка товару як різновид відносин "купівлі-продажу".
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (чинний на момент спірних відносин).
Відповідно до Цивільного кодексу України:
п.1 ч.2 ст.11. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;
ч.1, 2 ст.509. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;
ст.525. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;
ст.526. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;
ст.530. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства;
ст.599. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;
ст.610. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);
ст.611. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; 
ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;
ч.1, 2 ст.712. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін;
ч.1 ст.655. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;
ч.1 ст.663. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу;
ч.1 ст.692. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025 (а.с. 31) здійснено поставку відповідачу товару (вкладиші моторної групи) 1 окремої партії 19.11.2025 з видачею відповідного рахунку на оплату, що підтверджується видатковою накладною:
- 19.11.2025 №482/СЧ/482 – 35 шт вкладишів моторної групи на суму 881790 грн (з ПДВ, а.с.20 зворот); прострочення склало 11 днів.
Друга заявка позивача на постачання 45 вкладишів на суму 1058148 грн – відповідачем не виконана. 
Суд враховує, що спору та претензій щодо оплати за виконані роботи та постачання товару - між сторонами немає. 
Позивач наполягає на стягнення неустойки – 290990,70 грн штрафу та 64723,39 грн пені за неналежне виконання/невиконання умов договору №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025.
Представник відповідача заперечує проти вимоги з посиланням на розірвання договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025 (а.с. 31) за ініціативою замовника; на неприпустимість використання неустойки як безпідставне збагачення; на погіршення виробничої діяльності відповідача у зв`язку з мобілізаційними заходами у воюючій державі та відсутність робочого ресурсу для роботи; на вжиття радикальних заходів для відновлення та утримання релокованого виробництва відповідача з зон бойових дій (утримання, соціальні гарантії, забезпечення роботою біля 300 працівників); на безсистемні відключення промислової лінії енергопостачання виробництва постачальником електроенергії та неможливість встановлення графіку роботи для підприємства; на відсутність умислу в невиконанні зобов`язань за договором. Одночасно просить суд зменшити розмір нарахованих санкцій в розумних межах – до 116396,28 грн штрафу та 25889,35 грн пені (а.с. 87-92). 
Позивач заперечує проти доводів відповідача та вказує на відсутність дій відповідача на зменшення чи відвернення негативних наслідків невиконання ним умов договору постачання вкладишів моторної групи на ремонтні підрозділи залізниці та формування ним документів щодо підтвердження неможливості своєчасного виконання ним зобов`язань за договором в розумінні вимог п. 10.2 договору – доведення форс-мажорних обставин, об`єктивної неможливості дотримання строків виконання зобов`язання, звільнення від відповідальності тощо, оскільки вже з 12.07.2025 відповідач звертався до позивача з заявою про встановлення йому графіків виконання зобов`язання за договором. 
Однак доказів об`єктивної неможливості заперечити вимоги позивача, надати докази повного належного виконання умов договору поставки окремими партіями вкладишів моторної групи, чи провести обумовлене виконання в натурі відповідачем - не подано; вимоги позивача не спростовано в належний спосіб, за виключенням нарахування неустойки позивачем при простроченні до 15 днів за замовленням-1. 
Невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання у строки, встановлені п.4.2 договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025 (а.с. 31) є правовою підставою для стягнення заявленої позивачем суми нарахованих санкцій у примусовому порядку на підставі п. 9.3.1. договору. Суд вважає, що строк виконання основного зобов`язання відповідачем є таким, що настав. 
Щодо стягнення санкцій як забезпечення виконання зобов`язання (розрахунок а.с. 33-36, 73).
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (чинний на момент спірних відносин) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
За невиконання строків поставки відповідно до п.9.3.1. договору, позивач (замовник) має право на стягнення з відповідача (постачальника) штрафу в розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару на умовах п. 4.2. договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня в розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до дати виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки товару (а.с. 12). Договір про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки укладено в письмовому виді відповідно до приписів ст.ст.546, 547, 549 Цивільного кодексу України (штраф і пеня).
Відповідно до наданих позивачем розрахунків у заяві про зменшення розміру вимог - розмір штрафу за порушення строків виконання зобов`язання складає 290990 грн (15% від суми невиконаного зобов`язання), та 64723,39 грн пені за прострочення понад 15 днів (а.с. 73). 
Розрахунки позивача перевірені судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунки позивача за вказані ним періоди є некоректними і оспорюються відповідачем, адже позивач не доводить прострочення відповідачем виконання першої поставки вкладишів у термін понад 15 днів – факт поставки 19.11.2025 за накладною №482/СЧ/482 – 35 шт вкладишів моторної групи на суму 881790 грн (з ПДВ, а.с.20 зворот); прострочення склало 11 днів.
Однак суд критично оцінює і доводи та заперечення відповідача проти позову, та заяви позивача на спростування заперечень відповідача, та частково враховує їх при прийнятті рішення, оскільки позивач є суб`єктом критичної інфраструктури України – транспорт, логістика тощо в умовах воєнного стану, важливість безвідмовного та безаварійного режиму безперервної роботи стратегічного підприємства; позивач отримує постійні терористичні авіаудари рухомого складу залізниці, пошкодження об`єктів життєдіяльності внаслідок масованих атак російською федерацією, постійна загроза життю та здоров`ю працівників залізниці. Водночас позивач не доводить належними та допустимими доказами спричинення збитків системній безаварійній роботі залізниці діями чи бездіяльністю відповідача, не заявляє вимог про виконання відповідачем зобов`язання в натурі, не надає доказів вимушеної збиткової закупівлі комплектуючих (моторної групи) в третіх осіб. 
В той же час Відповідач є релокованим промисловим підприємством з території бойових дій в Україні та вживає надмірних зусиль для відновлення та збереження планового промислового виробництва у воюючій державі, постійно стикається з нехваткою кадрів та необхідністю збереження фахового виробництва, має труднощі в системному виконанні замовлень у зв`язку з постійними відключеннями промислових ліній електроживлення виробництва відповідача. Відповідачем подано заяву суду на зменшення розміру санкцій за порушення умов договору.
Одночасно при вирішення спору та прийнятті рішення суд має врахувати рівновагу господарського інтересу кожного з учасників, ступінь виконання зобов`язання, причини та умови, що сприяли порушенню зобов`язань, заходи, вчинені сторонами для мінімалізації негативних наслідків тощо, постійні атаки збройних сил російської федерації на інфраструктуру, рухомий склад, стратегічні запаси позивача і необхідність якнайшвидшого відновлення пошкоджень тощо, а також усвідомлення відповідачем ризиків власного виробництва і розуміння ним того, що припинення енергопостачання його виробництва не може розцінюватись як форс-мажорні обставини - для звільнення підрядника від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань за договором. Щодо врахування обставин непереборної сили (розділ 10 договору, а.с. 12 зворот) – відповідачем не подано належних та допустимих доказів погодження та укладення додаткової угоди про обставини непереборної сили та зміну строків виконання зобов`язання. 
Суд також не вбачає ознак надмірного збагачення позивача за рахунок санкцій, застосованих до відповідача, на чому наполягає відповідач у своїх запереченнях, адже строни в письмовому договорі погодили істотні умови договору поставки, межі відповідальності, види відповідальності за порушення умов договору тощо.
При прийнятті рішення суд враховує свої дискреційні повноваження на зменшення розміру санкцій, що передбачено законодавцем у приписах ст.551 ЦК України.
Обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер, а тому й розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами в конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах (в т.ч. Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22)
Відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Розглядаючи справу, суд зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (не звільнити від відповідальності).
У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню й оцінюванню на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України (чинний на момент виконання зобов`язання)), так і ті, які хоча й не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
При цьому суд звертає увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора – ст. 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови щодо неустойки: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір, і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Отже, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), що обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду.
На підставі викладеного суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу з 15% до 10% від суми невиконанного зобов`язання, частково задовольнивши клопотання відповідача. 
Вимоги про стягнення пені підлягають до часткового задоволення – належить стягнути всього 55023,70 грн пені (тільки в частині невиконання заявки 2 на постачання вкладишів) – на користь позивача.
Обґрунтування належності способу захисту у спірних правовідносинах. 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). 
Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки; тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. 
Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи. 
Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. 
Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.
Відповідачем всупереч вимог та приписів ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України факту належного виконання зобов`язання перед позивачем у визначений договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано.
Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання до суду доказів проведення розрахунку з позивачем. 
За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до часткового задоволення, з урахуванням прав та дискреційних повноважень суду на зменшення розміру стягнення санкцій (приписи ст. 551 ЦК України). Належить стягнути з відповідача за договором поставки №ОД/НХ-25-422-НЮ від 02.07.2025 санкції 193993,8 грн -10% штрафу від суми заборгованості, 55023,70 грн пені (тільки в частині невиконання заявки 2 на постачання вкладишів) – на користь позивача. В решті вимог належить відмовити з мотивів недоведеності, безпідставності та необґрунтованості вимоги. 
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. Відтак, належить стягнути на користь позивача 2988,21 грн судового збору. Решту судового збору покласти на позивача та не стягувати. 
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
1.1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна", Черкаська область, м.Сміла, вул.Коробейника,1 код ЄДРПОУ 42543695, номер рахунку в банку невідомий)
на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, вул.Є.Гедройця,5, код ЄДРПОУ 40075815, номер рахунку в банку невідомий)
193993,8 грн -10% штрафу від суми заборгованості, 55023,70 грн пені та 2988,21 грн судового збору. 
1.2. В решті вимог відмовити за необґрунтованістю. 

1.3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено і підписано 11.03.2026.

Суддя Г.М.Скиба