ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/833/25 

Господарський суд Закарпатської області у складі: судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в загальному позовному провадженні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 , місцезнаходження – АДРЕСА_1 ,
до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , місцезнаходження – АДРЕСА_2 , 
про визнання укладеним договір про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин,
за участі представників сторін:
від позивача – не з`явився, 
від відповідача – не з`явився, 
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі – позивач, Товариство), від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3 (на підставі довіреності б/н ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 18.11.2024), через систему «Електронний суд» звернулось до ІНФОРМАЦІЯ_3 з позовною заявою від 25.07.2025 за №25-07/25 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про визнання укладеним договір про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин у редакції, наведеній у прохальній частині позову. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/12/25 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2025.
Процесуальні дії у справі
Згідно з ухвалою від 30.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 18.08.2025; сторонам встановлено строки на подачу заяв по суті справи.
Враховуючи неявку в підготовче засідання учасників справи, згідно ухвали від 18.08.2025 відкладено підготовче засідання на 24.09.2025; попереджено позивача про те, що у випадку його повторної неявки у підготовче засідання, призначене на 24.09.2025, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) дана обставина є підставою залишення судом без розгляду позову в даній справі.
Враховуючи тимчасову непрацездатність судді ОСОБА_1 станом на 24.09.2025, згідно з ухвалою від 07.10.2025 суд призначив підготовче засідання у справі 22.10.2025.
Враховуючи неявку відповідача у підготовче засідання 22.10.2025, суд згідно ухвали від 22.10.2025 призначив підготовче засідання на 17.11.2025.
17.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - ОСОБА_3 надійшло клопотання від 14.11.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/9935/25), в якому він просить поновити позивачу строк для подання доказів та долучити до справи докази.
17.11.2025 від представника ІНФОРМАЦІЯ_5 – адвоката ОСОБА_4 (яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04.11.2025 №04) надійшло до суду клопотання від 17.11.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/9941/25), в якому вона просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, надати матеріали справи для ознайомлення та надати доступ до системи «Електронний суд». 
У зв`язку з поданим клопотанням 17.11.2025 представнику відповідача – адвокату ОСОБА_4 було надано доступ до матеріалів справи в системі «Електронний суд».
Згідно з ухвалою від 17.11.2025 суд задовольнив клопотання представника позивача – адвоката ОСОБА_3 від 14.11.2025  та поновив позивачу строк для подання доказів; долучив до матеріалів справи докази: відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2025 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, витяг №НВ-9986036842025 від 14.11.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки 2121987001:03:001:0104, витяг №НВ-9986036682025 від 14.11.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки 2121987001:03:001:0103.
Згідно цієї ж ухвали від 17.11.2025 суд задовольнив клопотання представника відповідача – ОСОБА_5 від 17.11.2025 про відкладення підготовчого засідання та призначив наступне підготовче засідання на 27.11.2025.
18.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення доказів від 18.11.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/10035/25), в якому він просить поновити строк для подання доказів, а саме: витягів №НВ-9968105502025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо оцінки земельної ділянки 2121987001:03:001:0104, №НВ-9968105202025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо оцінки земельної ділянки 2121987001:03:001:0103, та долучити такі до матеріалів справи. Дане клопотання представник позивача обґрунтовує тим, шо вказані докази маю істотне значення для вирішення даного спору, оскільки саме вказані витяги були зазначені в проекті договору сервітуту, який пропонувався до укладення відповідачу, однак з технічних причин не були дованатажені в «Електронний суд» при поданні позовної заяви в електронній формі, оскільки такі витяги були сформовані через електронні сервіси ІНФОРМАЦІЯ_6 , і вони не збереглись в архівних запитах.
27.11.2025 від представника відповідача – адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи 27.11.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/10359/25), згідно з яким вона просить відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки нею було направлено поштовим зв`язком відзив на позовну заяву з запереченнями, та 27.11.2025 о 09:30 вона перебуває в місті Хусті по кримінальному провадженню, а тому не може висловити свою позицію в підготовчому судовому засіданні.
Згідно з ухвалою від 27.11.2025 суд постановив:
- відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача – адвоката ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи 27.11.2025; 
- визнати неповажними причини неявки у судове засідання, призначене на 27.11.2025 відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 та його представника – адвоката ОСОБА_4 
- клопотання представника позивача - адвоката ОСОБА_3 про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів від 18.11.2025 – задовольнити.
- поновити ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи докази згідно клопотання, а саме: витяги №НВ-9968105502025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо оцінки земельної ділянки 2121987001:03:001:0104, №НВ-9968105202025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо оцінки земельної ділянки 2121987001:03:001:0103;
- відкласти з ініціативи суду підготовче засідання на 18.12.2025.
17.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення доказів від 17.12.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/11043/25), в якому він також просить розглядати даний спір з врахуванням уточнення щодо описки в п. 4.1 проекту договору про встановлення сервітуту (про який зазначено у прохальній частині позовної заяви), де замість « 6%» слід зазначити « 3%», та поновити позивачу строк для подання доказів.
18.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 18.12.2025 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/11070/25), згідно з яким вона просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з участю в судовому засіданні у ІНФОРМАЦІЯ_7 , де розглядається питання продовження запобіжного заходу, а також, враховуючи подані представником позивача додаткові докази згідно клопотання від 17.12.2025 та заяву позивача про уточнення позовних вимог.
За результатом підготовчого засідання 18.12.2025 суд згідно ухвали постановив:
- клопотання представника позивача – адвоката ОСОБА_3 від 17.12.2025 задовольнити; поновити ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » строк для подання доказів згідно клопотання від 17.12.2025 та долучити до матеріалів справи такі докази: копію викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової картки (плану) №НВ-2100851882025 від 27.11.2025; копію акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 24.02.2003, затверджене розпорядженням голови ІНФОРМАЦІЯ_8 №100 від 28.02.2003; копію ліцензії (спеціалізований дозвіл) на користування надрами №2763 від 27.08.2002; копію відомостей публічної кадастрової карти України стосовно земельних ділянок з кадастровими №2122755300:10:101:0001, №2121987001:03:001:0104, « 2121987001:03:001:0103; інформації з Опендатабот про вказані земельні ділянки; копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 27.11.2025 на земельну ділянку №2122755300:10:101:0001; копії фотографій із Google Maps;
- заяву представника позивача - адвоката ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог, наведену у клопотанні про долучення доказів від 17.12.2025 – прийняти до розгляду та здійснювати розгляд справи з урахуванням поданої заяви;
- клопотання представника відповідача – адвоката ОСОБА_4 від 18.12.2025 про відкладення розгляду справи задовольнити та відкласти підготовче засідання на 22.01.2026.
22.01.2026 від представника відповідача – адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання від 22.01.2026 (зареєстроване за вх.№02.3.1-02/494/26) про відкладення розгляду справи, в якому представник відповідача просить відкласти розгляд справи на іншу дату оскільки вона не може забезпечити участь, «так як перебуває по кримінальному провадженню в місті Берегові».
Згідно з ухвалою від 22.01.2026 суд відмовив у клопотанні представника відповідача – адвоката ОСОБА_4 від 22.01.2026 про відкладення розгляду справи; закрив підготовче провадження у справі; призначив справу до судового розгляду по суті на 18.02.2026.
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання 18.02.2026 участі уповноважених представників не забезпечив, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання.
18.02.2026 в судовому засіданні, з`ясувавши думку представників позивача щодо можливості проведення судового засідання без участі відповідача, врахувавши приписи ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України; врахувавши, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, беручи до уваги, що явка учасників справи не визнавалася обов`язковою, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення питань, які вирішуються у судовому засіданні; згідно ухвали, постановленої в судовому засіданні без оформлення окремого документа, та зазначеної у протоколі судового засідання, суд постановив: провести судовий розгляд справи за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, від якого не надходило заяв і клопотань щодо поважних причин неявки та враховуючи повторну неявку відповідача у судові засідання. 
У судовому засіданні по розгляду справи по суті 18.02.2026 суд під час з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами, суд заслухав вступне слово представників позивача, дослідив письмові докази, а також пояснення учасників справи, що містяться в заявах по суті справи та відповідно до ст. 217 ГПК України оголосив про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів, після чого згідно ухвали оголосив перерву в судовому засіданні до 19.03.2026.
Під час судових дебатів 19.03.2026 виступили представники позивача, які прибули в судове засідання, після яких за результатами розгляду справи у судовому засіданні 19.03.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ст. 219 ГПК України відклав ухвалення та проголошення рішення до 17:00 30.03.2026, про що повідомив учасників справи згідно з ухвалою відповідно до частин 2, 3 ст. 120 ГПК України. 
Згідно із ч.ч. 1 та 4 ст. 240 ГПК України рішення суду (повне або скорочене) проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Так як у судове засідання 30.03.2026, про яке учасники справи були повідомлені відповідно до ухвали від 19.03.2026, не прибули представники сторін, ухвалене судом рішення за результатом розгляду справи не проголошувалося, а після складання повного судового рішення 30.03.2026, воно у цей же день відповідно до ч.5 ст. 242 ГПК України було надіслано до електронних кабінетів учасників справи у порядку, визначеному законом.
У постанові від 27.06.2024 у справі №759/16487/21, провадження № 61-772св24 Верховний Суд з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини (справи «Заводнік проти Словенії», заява №53723/13, рішення від 21 травня 2015 року, пункт 70; справа «Созонов та інші проти України», заява № 29446/12, рішення від 08 листопада 2018 року, пункт 8) зазначив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, суди зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення.
Відповідно до ч. 7 ГПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Згідно з ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У постанові від 07.06.2024 у справі №904/1273/23 ІНФОРМАЦІЯ_9 зазначила, що процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС, та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
З довідок про доставку електронного листа, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», вбачається, що ухвали суду від 30.07.2025, від 18.08.2025, від 07.10.2025, від 22.10.2025, від 17.11.2025, від 27.11.2025, від 18.12.2025, від 22.01.2026, від 18.02.2026, від 19.03.2026 у справі №907/833/25 (суддя ОСОБА_1 ) були надіслані позивачу і відповідачу та їх представникам в їх Електронний кабінет. Означені документи доставлено до електронних кабінетів учасників справи (позивача і представника позивача – адвоката ОСОБА_3 , відповідача та представника відповідача – адвоката ОСОБА_4 ) 30.07.2025 о 18:06, 20.08.2026 о 02:23, 07.10.2025 о 20:44, 22.10.2025 о 20:04, 19.11.2025 о 03:14, 28.11.2025 о 10:50, 19.12.2025 о 14:07, 23.01.2026 о 17:20, 18.02.2026 о 21:14, 19.03.2026 о 13:04.
В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022р. у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.
Таким чином, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу, ІНФОРМАЦІЯ_10 дійшов висновку, що відповідач і його представник належним чином повідомлялися про призначені судове засідання у справі.
Щодо неявки представника відповідача в судові засідання, не надання відзиву на позовну заяву суд зазначає таке.
Застосовуючи при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Таким чином, суд констатує, що відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи у суді та мав можливість, передбачену законом, на реалізацію своїх прав та законних інтересів, з урахуванням приписів ГПК України щодо належного повідомлення учасників процесу.
Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.
Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Стаття 43 ГПК України, зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Щодо цього суд звертає увагу, що представник відповідача – адвокат ОСОБА_4 неодноразово подавала у справі клопотання про відкладення підготовчих засідань, а саме: подавала такі клопотання від 17.11.2025, від 27.11.2025, від 18.12.2025, від 22.01.2026, а у клопотанні від 27.11.2025 представник відповідача зазначила про направлення нею поштовим зв`язком відзиву на позовну заяву.
З метою забезпечення завдань господарського судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасне вирішення судом спору; з метою забезпечення під час розгляду справи принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та пропорційності, підготовчі засідання у справі судом неодноразово відкладалися, через подані також представником відповідача клопотання про відкладення таких засідань. Проте відповідач жодного разу не уповноважив свого представника для участі в розгляді справи (не зважаючи на подані клопотання про відкладення судових засідань) та не подав відзиву на позовну заяву.
За таких обставин, суд зазначає, що відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомлений судом про розгляд справи, про дату, час і місце судових засідань, у строк, встановлений ч.1 ст. 178 ГПК України відзиву на позов не подав і не забезпечив явку представника в судові засідання, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами на участь у розгляді справи.
Відтак, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, відповідно до ст. 202 ГПК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, яких достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті, суд розглянув справу за наявними у ній документами та 30.03.2026 ухвалив у справі рішення
Суть спору за позицією позивача
Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на приписи ст.ст. 66, 98, 99, 100 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), за якими позивач, як власник спеціального дозволу на користування надрами № 2763 від 27.08.2002, який чинний до 27.08.2034, має право встановлення земельного сервітуту на земельні ділянки за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104 для потреб геологічного вивчення. 
Водночас Товариство є власником нерухомого майна - кар`єру, який розміщений на території села Сільце Берегівського району Закарпатської області та розміщений на цих земельних ділянках. Такі земельні ділянки позивач раніше використовував на умовах оренди, на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між ІНФОРМАЦІЯ_11 та Товариством з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.03.2012, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_12 15.06.2012р. №212198704000068.
Згідно тверджень позивача для поновлення строку дії договору оренди, після його закінчення 27.08.2014, Товариство зверталося до ІНФОРМАЦІЯ_13 з відповідною заявою, до якої долучило проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди в частині строку та інших умов, однак така заява належним чином та в порядку і строки встановлені законодавством, розглянута не була. За таких обставин між Товариством та ІНФОРМАЦІЯ_14 мав місце судовий спір щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди в редакції позивача, який розглядався ІНФОРМАЦІЯ_10 (справа №907/211/19).
Враховуючи такі обставини, а також набрання чинності з 28.03.2023 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства у сфері користування надрами» від 01 грудня 2022 року N 2805-IX, Товариство надсилало на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 пропозицію про укладення договору про встановлення оплатного строкового сервітуту, проект якого було надіслано згідно з листом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.06.2025. Листом від 09.07.2025 за №05-08/1174 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомила про неприйняття 03.07.2025 46-ю позачерговою сесією 8-го скликання рішення про укладення договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин, у зв`язку з чим Товариство звернулося в суд з позовною заявою про визнання укладеним договір про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин у редакції, наведеній у прохальній частині позову (з урахуванням поданої заяви від 17.12.2025 про уточнення позовних вимог щодо описки в п. 4.1 проекту договору про встановлення сервітуту) і саме така редакція надсилалася на адресу відповідача з метою укладення спірного договору згідно з листом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.06.2025
Отже, позивач стверджує, що він має на відповідних правових підставах право видобувати андезито-базальти, придатні до виробництва бутового каменю на земельних ділянках за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, однак він не може скористатися своїми правами через дії/бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка не поновляла договір оренди стосовно земельних ділянок після його закінчення 27.08.2014 та у подальшому – через дії/бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка безпідставно відмовила в укладенні договору сервітуту стосовно земельних ділянок. 
За таких обставин, Товариство, маючи спеціальний дозвіл на користування надрами № 2763 від 27.08.2002, який чинний до 27.08.2034, після 27.08.2014 позбавлене можливості здійснювати видобуток корисних копалин, а відтак – позбавлене можливості проводити свою господарську діяльність.
Суть спору за позицією відповідача
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів погашення заборгованості не представив.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Відтак, з врахуванням положень ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.
Фактичні обставини справи встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 , місцезнаходження – АДРЕСА_1 , зареєстроване 01.06.2001, основний вид діяльності – 08.11. добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю (а.с. 43).
27 серпня 2002 року ІНФОРМАЦІЯ_15 видано ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним №2763 (надалі - спеціальний дозвіл), строк дії якого продовжено на 20 років до 27.08.2034 на підставі наказу від 09.10.2015 №324 (а.с.16). У спеціальному дозволі зазначено про наявні погодження на його видання згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_16 від 03.07.2015 №5/3-6/7958-15 та листа ІНФОРМАЦІЯ_17 від 04.06.2015 №3239/0/3.1-12/6/15. 
За змістом спеціального дозволу передбачені вид користування надрами відповідно до ст. 14 Кодексу України про надра, ст. 13 Закону України «Про нафту і газ» та п. 5 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами: видобування корисних копалин; мета користування надрами: видобування андезито-базальтів, придатних для виробництва бутового каменю; назва родовища: Сілецьке родовище; місцезнаходження: Закарпатська область, Іршавський район; прив`язка до місцевості відповідно до адміністративно-територіального устрою України: північно-західна околиця с.Сільце, площа: 0,7 га; вид користування копалинами: андезито-базальти.
Згідно договору оренди земельних ділянок для промисловості за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104 (далі – земельні ділянки), укладеного 01.03.2012 між ІНФОРМАЦІЯ_11 (у договорі – орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (у договорі – орендар), зареєстрованого в управлінні Держкомзему у м.Іршава і Іршавському районі Закарпатської області 15.06.2012р. №212198704000068 (далі – договір оренди) (а.с.13 – 15), орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для промисловості загальною площею 2,0000 га, які знаходяться у с.Сільце, урочище «Кам`яний кар`єр» контури № НОМЕР_3 і №410 Іршавського району Закарпатської області.
У договорі зазначено, що на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна – дробильно-сортувальна установка (п.3 договору).
Відповідно до п.7 договору, він укладений з дня його підписання і діє до 27.08.2014.
Пунктами 13 і 14 договору оренди передбачено, що земельна ділянка надається в оренду для видобування андезитного каменю та цільове призначення земельної ділянки – землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Пунктом 16 договору передбачено, що передача земельної ділянки здійснюється з розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди. Підставою розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди є рішення ІНФОРМАЦІЯ_13 та ч.5 ст. 16 Закону України «Про оренду землі». 
Судом встановлено, що станом на день укладення 01.03.2012 між ІНФОРМАЦІЯ_11 та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » договору оренди земельних ділянок, а також станом на час орендних відносин щодо таких земельних ділянок протягом 2012 – 2014 років у Товариства була чинна ліцензія (спеціальний дозвіл) на користування надрами, реєстраційний номер №2763 від 27.08.2002 та термін дії якої був 12 років і яка була переоформлена замість ліцензії №2319 від 30.11.2000 (а.с.112).
Отже, як вбачається з матеріалів справи на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_15 від 09.10.2015 №324 ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було продовжено на 20 років до 27.08.2034 строк дії спеціального дозволу на користування надрами за реєстраційним № 2763. 
Водночас у попередньому спеціальному дозволі на користування надрами (ліцензії) за реєстраційним №2763 від 27.08.2002, згідно з яким Товариству також надавалося право видобування корисних копалин – андезито-базальтів у ІНФОРМАЦІЯ_18 (який був чинний станом на час дії договору оренди від 01.03.2012), одночасно було вказано площу такого родовища – 5,4 га, в межах якого Товариству дозволялося видобування сировини, придатної для виробництва бортового каменю.
Згідно тверджень позивача для поновлення строку дії договору оренди, після його закінчення 27.08.2014, Товариство звернулось до ІНФОРМАЦІЯ_13 з відповідною заявою, до якої долучило проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди в частині строку та інших умов, однак така заява належним чином та в порядку і строки встановлені законодавством, розглянута не була. За таких обставин між Товариством та ІНФОРМАЦІЯ_14 мав місце судовий спір щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди в редакції позивача стосовно земельних ділянок для промисловості за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, який розглядався ІНФОРМАЦІЯ_10 (справа №907/211/19).
Згідно постанов ІНФОРМАЦІЯ_19 від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (61-6892св23) та від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20 у ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.
Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у постановах від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц (61-6892св23) та від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20 зазначив, що суд при розгляді справи не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №907/211/19, судом встановлено, що у 2019 році позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_13 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки загальною площею 2,0000 га від 01.03.2012, укладеного між Товариством і зазначеною сільською радою що земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104 на той самий строк його укладення і на тих самих умовах та просив вважати, укладеною додаткову угоду про поновлення вказаного договору оренди землі в редакції Товариства.
Згідно з ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.06.2019 у справі №907/211/19 відкрито провадження у даній справі за позовом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ІНФОРМАЦІЯ_11 про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки та внесення змін до нього укладеними в редакції, запропонованій позивачем.
Згідно з ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.08.2025 у справі №907/211/19 задоволена заява ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про залишення позову у справі №907/211/19 без розгляду та відповідно позовна заява Товариства від 10.04.2019 залишена без розгляду.
В ухвалі ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.08.2025 у справі №907/211/19 зазначено, що ухвалою суду від 30.04.2024 в даній справі замінено відповідача ІНФОРМАЦІЯ_20 на її правонаступника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, твердження позивача про те, що він після закінчення строку дії договору оренди щодо земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104 та після відмови ІНФОРМАЦІЯ_13 поновити дію договору, звертався із відповідною позовною заявою у ІНФОРМАЦІЯ_10 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди та поновлення його дії та щодо цього мав місце судовий спір між Товариством та органом місцевого самоврядування (справа №907/211/19) підтверджено відповідними відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №907/211/19.
Пунктом 7-1 Розділу V «Прикінцеві та перехідні» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97 визначено, що до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України визначення адміністративних центрів територіальних громад та затвердження територій територіальних громад здійснює Кабінет Міністрів України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №712-р від 12.06.2020 визначені адміністративні центри та затверджені території територіальних громад Закарпатської області, зокрема, Кам`янської об`єднаної територіальної громади, до складу якої включені території Кам`янської, Арданівської та Сілецької територіальних громад.
Постановою Верховної Ради України №807-IX від 17.07.2020 Про утворення та ліквідацію районів у Закарпатській області був утворений, зокрема, Берегівський район (з адміністративним центром у місті Берегове) у складі територій ІНФОРМАЦІЯ_21 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , ІНФОРМАЦІЯ_24 , ІНФОРМАЦІЯ_25 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , ІНФОРМАЦІЯ_27 , ІНФОРМАЦІЯ_28 , ІНФОРМАЦІЯ_29 , Пийтерфолвівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
З наведеного випливає, що ІНФОРМАЦІЯ_30 була включена до складу Берегівського району Закарпатської області.
Згідно з публічними відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ІНФОРМАЦІЯ_11 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), остання є припиненою (дата запису: 20.01.2021, номер запису: 1003131120011000539, підстава: рішення щодо реорганізації).
Відповідно до підп. 4 п. 2 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16.04.2020 №562-ІХ , повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році відповідно до підпункту 2 цього пункту. 
За змістом підп. 4 п. 6-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.
Підпунктом 8 п. 6-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачається, що не пізніше завершення другої сесії новообраної ради у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських. селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами та розміщених поза адміністративним центром сформованої територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі сформованої територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні сільські, селищні, міські ради припиняються як юридичні особи з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.
Відповідно до підп. 9 п. 6-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.
Отже, в результаті проведеної адміністративної реформи ІНФОРМАЦІЯ_31 , як орган місцевого самоврядування була припинена, що підтверджується записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань від 20.01.2021, номер запису: 1003131120011000539.
Село Сільце увійшло до складу ІНФОРМАЦІЯ_32 . Таким чином органом місцевого самоврядування, до компетенції якого відноситься вирішення питань щодо користування, зазначеними земельними ділянками є ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка у спірних правовідносинах стала правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_13 . 
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру від 25.07.2025, наданою ІНФОРМАЦІЯ_33 , щодо земельної ділянки за кадастровим номером 2121987001:03:001:0103 (а.с.17) встановлено, що цільове призначення земельної ділянки – 11.01, категорія земель – землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій , енергетики, оборони та іншого призначення, площа земельної ділянки – 1,6842 га, місце розташування - Закарпатська область, Іршавський район, село Сільце, урочище «Камінний кар`єр», власником ділянки є ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_2 , дата державної реєстрації права власності – 16.05.2023, номер запису про право в реєстрі – 50324871.
Така ж інформація щодо місця розташування земельної ділянки за кадастровим номером 2121987001:03:001:0103, її цільового призначення, категорії, площі – 1,6842 га, державної реєстрації з 16.05.2023 права власності ІНФОРМАЦІЯ_5 , номеру запису про право власності – 50324871 зазначена в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2025 (а.с.74) та у відповіді №2356149 від 18.02.2026, отриманої на запит суду з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.152) і у таких довідках одночасно зазначений реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1520523421219.
Згідно з Витягом № НВ-9968105202025 від 23.06.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки 2121987001:03:001:0103 вказана її нормативна грошова оцінка в сумі 2146855,05 грн (а.с.92).
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру від 25.07.2025, наданою ІНФОРМАЦІЯ_33 , щодо земельної ділянки за кадастровим номером 2121987001:03:001:0104 (а.с.18) встановлено, що цільове призначення земельної ділянки – 11.01, категорія земель – землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій , енергетики, оборони та іншого призначення, площа земельної ділянки – 0,3158 га, місце розташування - Закарпатська область, Іршавський район, село Сільце, власником ділянки є ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_2 , дата державної реєстрації права власності – 16.05.2023, номер запису про право в реєстрі – 50326307.
Така ж інформація щодо місця розташування земельної ділянки за кадастровим номером 2121987001:03:001:0104, її цільового призначення, категорії, площі – 0,3158 га, державної реєстрації з 16.05.2023 права власності ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначена в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2025 (а.с.71) та у відповіді №2356167 від 18.02.2026, отриманої на запит суду з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.153), і у таких довідках одночасно зазначений реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1520477221219.
Згідно з Витягом № НВ-9968105502025 від 23.06.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки 2121987001:03:001:0104 вказана її нормативна грошова оцінка в сумі 402551,26 грн (а.с.91). 
Отже, загальна площа земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 і 2121987001:03:001:0104, які розташовані: Закарпатська область, Іршавський район, село Сільце, цільове призначення яких 11.01 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користування надрами; категорія земель яких – землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, становить – 2,0000 га (1,6842 га + 0,3158 га). 
Саме така загальна площа земельних ділянок – 2,0000 га була вказана в договорі оренди від 01.03.2012, укладеному між ІНФОРМАЦІЯ_14 та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на підставі якого з 01.03.2012 до 27.08.2014 Товариство орендувало земельні ділянки за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, які знаходяться у с.Сільце, урочище «Кам`яний кар`єр», для видобування андезитного каменю.
Крім цього, загальна нормативна грошова оцінка земельних ділянок за 2025 рік становить 2549406,31 грн, з яких: земельної ділянки 2121987001:03:001:0103 - 2146855,05 грн згідно з Витягом № НВ-9968105202025 від 23.06.2025 та земельної ділянки 2121987001:03:001:0104 - 402551,26 грн згідно з Витягом № НВ-9968105502025 від 23.06.2025 та відповідно 3% від нормативної грошової оцінки означених земельних ділянок становить 76482,19 грн.
Відповідно до Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 24.02.2003, затвердженого розпорядженням голови ІНФОРМАЦІЯ_34 від 28.02.2003 №100 (а.с.111) (далі – акт державної технічної комісії), вбачається, що зазначена комісія, призначена розпорядженням голови ІНФОРМАЦІЯ_34 від 31.07.1997 №259 на підставі п.3.1 ДБНА 3.1-3-94, у складі в тому числі представника замовника – генерального директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та інших, встановила, що закінчений будівництвом ДСУ-30, виробничо – побутові та складські приміщення в Сілецькому кар`єрі по вулиці Гранітна без номера, збудовані з дозволу ІНФОРМАЦІЯ_35 на виконання будівельних робіт. ІНФОРМАЦІЯ_36 встановлено, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з Державними будівельними нормами.
Згідно з Актом державної технічної комісії від 24.02.2003, такою державною технічною комісією прийнято рішення, що облаштування ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ДСУ-30, виробничо – побутових та складських приміщень Сілецького родовища андезито-базальтів готове для введення в експлуатацію, а цей акт може служити основою для реєстрації у відповідних органах об`єкта як колективної або приватної власності юридичних і фізичних осіб, а також у державних органах статистики.
Отже, з урахуванням наведеного вбачається, що на земельних ділянках за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, які знаходяться у с.Сільце, урочище «Кам`яний кар`єр», знаходиться дробильно-сортувальна установка Товариства (ДСУ-30), виробничо – побутові та складські приміщення, про які зазначено у п.3 як об`єкти нерухомого майна в договорі оренди від 01.03.2012 та які прийняті в експлуатацію як нерухоме майно Товариства відповідно до Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 24.02.2003, затвердженого розпорядженням голови ІНФОРМАЦІЯ_34 від 28.02.2003 №100.
У долученому до позовної заяви проекті гірничого відводу ІНФОРМАЦІЯ_37 (а.с.29 – 38), розробленого технічною службою ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (інженером-маркшейдером ОСОБА_6 ) відповідно до вимог Кодексу України про надра і Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.01.1995 №59 (зі змінами) та затвердженого директором Товариства ОСОБА_7 14.01.2021 (далі – проект гірничого відводу), зазначено, що метою надання гірничого відводу для продовження розробки Сілецького родовища андезіто-базальтів є засвідчення права на користування надрами і визначення меж гірничого відводу - частини надр, наданих для використання. Метою проекту гірничого відводу є розрахунок меж, розмірів, та винос в натуру нового гірничого відводу під проектний контур існуючого кар`єру андезито-базальтів ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
У проекті гірничого відводу вказано, що заявка про його надання подається у відповідності до вимог Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 59 та у зв`язку з продовженням строку дії спеціального дозволу на користування надрами від 27.08.2002 №2763, наданого для видобування андезито-базальтів, придатних для виробництва каменю бортового, за наказом ІНФОРМАЦІЯ_15 від 09.10.2015 № 324, для подальшої промислової розробки кар`єру андезито-базальтів Сілецького родовища у Іршавському районі Закарпатської області на термін дії спеціального дозволу на користування надрами від 27.08.2002 № 2763 до 27.08.2034.
У розділі другому проекту гірничого відводу зазначено, що Сілецьке родовище андезито-базальтів у Іршавському районі Закарпатської області є сировинною базою ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 27.08.2002 ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » був одержаний спеціальний дозвіл на користування надрами № 2763 з метою видобування сировини Сілецького родовища андезито-базальтів (кат. А - 171 тис.м3), придатної для виробництва бортового каменю, з терміном дії -12 років, тобто до 27.08.2014. До цієї дати був дійсний і Акт про надання гірничого відводу, наданий ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 01.07.2005 ІНФОРМАЦІЯ_38 (реєстр. № 23) для видобування андезито-базальтів Сілецького родовища. Термін дії акту про надання гірничого відводу закінчився у 2014 році. Строк дії спеціального дозволу дозволу № 2763 продовжено за наказом ІНФОРМАЦІЯ_15 від 09.10.2015 № 324 на 20 років до 27.08.2034.
За результатом складання проекту гірничого відводу у восьмому розділі про загальні висновки щодо проекту гірничого відводу зазначено, що на підставі наведених матеріалів проекту гірничого відводу по ІНФОРМАЦІЯ_18 -базальтів можливо зробити висновки, що такий проект і обґрунтування його границь виконані на підставі даних проекту розробки родовища, та з врахуванням конкретної екологічної і геоморфологічної ситуації; склад і зміст проекту відповідають вимогам «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 59.
Як встановлено судом, враховуючи наведені обставини, Товариство зверталося до Сільської ради із листом «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025, до якого було долучено підписаний відповідачем у двох примірниках проект договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин від 23.06.2025, витяги про нормативно грошову оцінку земельних ділянок та копія спеціального дозволу на користування надрами №2763 від 27.08.2002 і такий лист з додатками направлений відповідачу поштовим відправленням №9010000099102 від 24.06.2025 цінним листом з описом вкладення та отриманий відповідачем 28.06.2025, що підтверджується даними з сайту « ІНФОРМАЦІЯ_39 » щодо відстеження такого поштового відправлення (а.с.19 – 26). 
З посиланням на долучені до заяви копії документів Товариство у листі вказало, що воно є користувачем надр згідно спеціального дозволу на користування надрами №2763 від 27.08.2002, є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельних ділянок за кадастровим номером 2121987001:03:001:0103 і 2121987001:03:001:0104 і такі ділянки раніше використовувалися Товариством на умовах договору оренди від 01.03.2012. У листі Товариство вказувало про те, що воно раніше неодноразово зверталося до ІНФОРМАЦІЯ_13 , а надалі і до ІНФОРМАЦІЯ_5 про приведення орендних відносин щодо користування земельними ділянками відповідно до вимог закону та через неналежні дії зазначених органів місцевого самоврядування щодо упорядкування таких орендних відносин Товариство не може здійснювати діяльність по видобуванню корисних копалин на підставі спеціального дозволу на користування надрами та через такі дії зазначених органів господарська діяльність товариства впродовж багатьох років є паралізована. 
У листі «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025 Товариство зазначило, що земельні ділянки входять до межі ділянки надрокористування, що зазначена у спеціальному дозволі на користування надрами, виданому ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і є безпосередньо пов`язані із реалізацією проекту, при цьому, Товариство зобов`язано здійснювати свою діяльність відповідно до законодавства, не порушуючи прав землевласників, і саме тому звертається до ІНФОРМАЦІЯ_5 з ініціативою оформлення договору земельного сервітуту в порядку, визначеному ст.ст.98 – 102 Земельного кодексу України.
Навівши такі обставини, Товариство пропонувало ІНФОРМАЦІЯ_40 укласти договір встановлення строкового оплатного земельного сервітуту, що забезпечить:
- право Товариства на тимчасове прокладення під`їзних шляхів, встановлення інженерно-технічного обладнання, необхідних споруд, розміщення необхідної техніки, забезпечення доступу для обслуговування і моніторингу видобування корисних копалин, та інші цілі, пов`язані з видобуванням корисних копалин на підставі спеціального дозволу на користування надрами, їх промислової розробки;
- строк дії сервітуту – з дати укладення договору до 27.08.2034 (на строк дії спеціального дозволу на користування надрами №2763 від 27.08.2002); 
- розмір щорічної плати за користування сервітутом визначити у виді 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік (відповідно до п. 288.5.1 ст.288 Податкового кодексу України) з урахуванням долучених до заяви витягів про нормативно грошову оцінку земельних ділянок за кадастровим номером 2121987001:03:001:0103 і 2121987001:03:001:0104;
- укладення договору сервітуту на договірних умовах дозволить забезпечити належне юридичне оформлення прав користування земельною ділянкою та відновити господарську діяльність Товариства.
У листі «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025 Товариство зазначило, що у разі згоди ІНФОРМАЦІЯ_41 на укладення договору, позивач просив повідомити про зручний для час для зустрічі або направити відповідь у письмовій формі, а у разі наявності пропозицій та зауважень щодо умов договору про встановлення строкового оплатного земельного сервітуту, який доданий до надісланого звернення чи у разі відмови в укладенні такого договору – ІНФОРМАЦІЯ_42 про це повідомити письмово.
Судом встановлено, що проект договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин від 23.06.2025, який надсилався позивачем відповідно до листа «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025 та який був направлений відповідачу цінним листом з описом вкладення поштовим відправленням №9010000099102 від 24.06.2025, відповідає редакції прохальної частини позовної заяви у цій справі щодо пропонованої Товариством для визнання судом укладеного з відповідачем договору про встановлення оплатного строкового сервітуту щодо земельних ділянок за кадастровим номером 2121987001:03:001:0103 і 2121987001:03:001:0104, з урахуванням прийнятої до розгляду згідно з ухвалою від 18.12.2025 заяви представника позивача про уточнення позовних вимог про те, що річна плата по договору встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки, що становить - 76482,19 грн, яка сплачується рівними частинами щомісячно і становить 6373,52 грн у місяць відповідно до зазначених витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (п.4.1 договору).
ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 09.07.2025 №05-08/1174 (а.с.27) повідомила позивача, що пропозицію від 23.06.2025 року про укладення договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копали було винесено на розгляд 46-ї позачергової сесії 8 скликання 03.07.2025 та вказала, що більшість депутатів від загального складу ради проголосували проти прийняття такого рішення, а тому відповідне рішення не було прийнято.
До листа від 09.07.2025 №05-08/1174 відповідач долучив рішення ІНФОРМАЦІЯ_41 від 03.07.2025 «Про укладення договору встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на початку якого зазначено: «РІШЕННЯ НЕ ПРИЙНЯТО», з якого, а також з листа ІНФОРМАЦІЯ_41 від 09.07.2025 №05-08/1174 вбачається, що проект такого рішення виносився на розгляд 03.07.2025 46-ї позачергової сесії 8 скликання ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак таке рішення не було підтримано більшістю депутатів Сільської ради. У п.4 проекту рішення передбачалося встановити розмір щорічної плати за користування сервітутом 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Як зазначає позивач, зважаючи на те, що пропозиція згідно заяви Товариства «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025 щодо укладення договору оплатного строкового сервітуту щодо користування земельними ділянками 2121987001:03:001:0103 і 2121987001:03:001:0104 була відхилена ІНФОРМАЦІЯ_43 згідно з листом від 09.07.2025 №05-08/1174, так як на 46-ї позачергової сесії 8 скликання 03.07.2025 більшість депутатів від загального складу ради проголосували проти прийняття винесеного на розгляд сесії рішення від 03.07.2025 «Про укладення договору встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; зважаючи на те, що відповідач не навів жодних обгрунтувань та мотивів свого рішення про відмову в укладенні договору, а, отже, відповідачем не зазначено заперечень щодо істотних умов пропонованої Товариством редакції договору, порушене право позивача в спірних правовідносинах підлягає захисту шляхом визнання укладеним договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин у пропонованій позивачем відповідачу редакції, позаяк в силу приписів ст.ст. 66, 98, 99, 100 ЗК України підприємство як власник спеціального дозволу на користування надрами за реєстраційним №2763 від 27.08.2002 із строком дії до 27.08.2034 має право на встановлення земельного сервітуту на спірні земельні ділянки.
При цьому, позивач наголошує, що, маючи спеціальний дозвіл на користування надрами № 2763 від 27.08.2002, який чинний до 27.08.2034, після 27.08.2014 позивач позбавлений можливості здійснювати видобуток корисних копалин, зокрема, через дії/бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка безпідставно відмовила на його лист «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025 в укладенні договору сервітуту стосовно земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104.
Правове обґрунтування і оцінка суду.
Предметом розгляду у даній справі є питання щодо наявності/відсутності підстав для встановлення на користь ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » строкового оплатного земельного сервітуту площею 2,0000 га стосовно земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 і 2121987001:03:001:0104, які розташовані: Закарпатська область, Іршавський район, село Сільце, код цільового призначення - 11.01, категорія земель яких – землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, а саме: земельної ділянки за кадастровим номером 2121987001:03:001:0103, площею – 1,6842 га та земельної ділянки за кадастровим номером 2121987001:03:001:0104, площею – 0,3158 га, власником яких є ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом визнання укладеним договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин в пропонованій позивачем редакції.
Згідно зі ст. 395 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає в обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.
Так, ЦК України визначає сервітут одним з речових прав на чуже майно. Сервітут встановлюється, згідно зі ст. 401 ЦК України, якою передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Згідно зі ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
З посиланням на ст.ст.401, 402, 404 ЦК України ІНФОРМАЦІЯ_44 у постанові від 02.08.2023 у справі №926/3103/22 зазначив, що з правового аналізу вказаних норм слід дійти висновку, що потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, одна з основних характеристик сервітуту є те, що потреба у його встановленні може виникнути тоді, коли неможливо задовольнити відповідній особі власні потреби будь-яким іншим способом. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16, від 23.09.2020 у справі № 917/133/17.
Суд зазначає, що ч. 1 ст. 2 ЗК України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
При цьому земельні відносини регулюються Конституцією України, ЗК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 ЗК України), а земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин (ч. 1 ст. 4 ЗК України).
Водночас, відповідно до ст. 9 ЦК України його положення застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Отже, спірні правовідносини щодо встановлення земельного сервітуту за своєю юридичною природою регулюються нормами земельного права і в субсидіарному порядку - нормами цивільного права.
Так, ЗК України у главі 16 визначено поняття «право земельного сервітуту», яке розглядається як право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) (частина 1 статті 98 Земельного кодексу України). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Статтею 98 ЗК України визначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів та наведено види таких земельних сервітутів.
Згідно зі ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 у справі № 918/303/21 зробив висновок щодо застосування наведених вище норм цивільного та земельного законодавства і зазначив, зокрема, що:
- при визначенні способу захисту судам слід виходити з того, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч.1 ст.100 ЗК України, ч. 1 ст. 402 ЦК України). При цьому спосіб встановлення сервітуту впливає на можливість обрання способу захисту і, як вбачається, якщо законом передбачено можливість встановлення сервітуту як договором, так і рішенням суду, то, відповідно, і способами захисту в цьому випадку можуть бути як звернення до суду з вимогою про визнання договору укладеним, так і з вимогою про встановлення сервітуту за рішенням суду;
- норми ст.ст. 401, 402 ЦК України встановлюють коло осіб, між якими можуть виникнути сервітутні правовідносини та умови їх виникнення, без обмеження щодо того, хто має право ініціювання встановлення сервітутів та звернення до суду у випадку виникнення спору з цього питання;
- власник (користувач) земельної ділянки має такі ж самі права на звернення до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту, як і інша особа, яка має необхідність у використанні його земельної ділянки за умови дотримання інших умов, передбачених законодавством та конкретних обставин, які спонукали його до такого звернення. Потреба в заявлені такого позову саме власником (користувачем) земельної ділянки може бути викликана, зокрема, необхідністю врегулювання використання його земельної ділянки, яке фактично склалося між сторонами, забезпечення такого користування в найменш обтяжливий для нього спосіб, компенсації витрат та збитків тощо.
Згідно з ч. 4 ст. 66 ЗК України, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених у цій справі вимог, земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). Встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення.
Таким чином, суд констатує, що ЗК України встановлює можливість власника спеціального дозволу на видобування корисних копалин отримати у користування земельну ділянку в межах відповідних надр (або за межами, для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності). Отримати таке право власник дозволу може саме шляхом встановлення земельного сервітуту.
Саме після встановлення земельного сервітуту в межах надр, відповідна особа матиме можливість здійснювати роботи, які передбачені спеціальним дозволом. Реалізації такого права фактично зумовлює здійснення дій, які зумовлюють користування земельною ділянкою, зокрема і шляхом видобування корисних копалин.
Суд враховує, що означені приписи ч. 4 ст. 66 ЗК України викладено у відповідній редакції з 28.03.2023 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства у сфері користування надрами» від 01 грудня 2022 року N 2805-IX, якими також викладено в новій редакції пункт в-3) ст. 99 ЗК України, за яким власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, як сервітут на право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень означеного Закону N 2805-IX визначено, що надрокористувачі, які мають спеціальні дозволи на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, мають право на встановлення земельних сервітутів на підставі абз. 2 ч. 4 ст. 66, п, «в3» ст. 99 Земельного кодексу України в редакції, що діяла до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, Законом України від 01.12.2022 № 2805-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства у сфері користування надрами», яким викладено в новій редакції (чинній з 28.03.2023) норми абз. 2 ч. 4 ст. 66 та п. «в3» ст. 99 ЗК України, що регулюють спірні правовідносини в цій справі, було спрощено порядок надання надрокористувачам земельних ділянок усіх форм власності та категорій, а саме: шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, зокрема встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей передбачено здійснювати без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, за винятком певних категорій земель, які перебувають під особливою охороною держави.
У постанові від 19.11.2025 у справі №902/1257/24 Верховний Суд звернув увагу на такі ж зміни в законодавстві, якими запроваджено, що для користування надрами земельні ділянки надаються шляхом встановлення земельного сервітуту на строк дії спеціального дозволу (з автоматичним продовженням), без зміни їх цільового призначення, за винятком земель зі спеціальним режимом охорони. Таким чином, законодавець визначив особливості надання земельних ділянок, у тому числі відповідний юридичний титул, для потреб, пов`язаних із користуванням надрами. Суд касаційної інстанції зауважив, що сервітут встановлюється, лише коли користування чужою ділянкою є вимушеним та неминучим, а потреба не може бути задоволена іншим способом. Обов`язковими передумовами є звернення до власника із пропозицією, що збігається із заявленим у позові, та наявність обставин, що унеможливлюють користування майном іншим способом. Суд також підкреслив, що право на сервітут не звільняє позивача від обов`язку довести площу ділянки допустимими доказами, а відповідач має право доводити інші умови, зокрема розмір плати, види діяльності та площу земель. Плата за сервітут не є орендною і може варіюватися залежно від обставин. 
Матеріалами справи підтверджується, що позивач на підставі спеціального дозволу на користування надрами за реєстраційним № 2763 від 27.08.2002 (строком дії до 27.08.2034) є надрокористувачем Сілецького родовища площею 0,7 га, місцезнаходження якого: Закарпатська область, Іршавський район; прив`язка до місцевості відповідно до адміністративно-територіального устрою України - північно-західна околиця с.Сільце; вид користування копалинами: андезито-базальти.
Як встановлено судом, позивач, маючи раніше, з 2002 року зазначений спеціальний дозвіл на користування надрами, зокрема, ліцензію на користування надрами, яка була переоформлена замість ліцензії №2319 від 30.11.2000, на підставі договору оренди від 01.03.2012, укладеного між ІНФОРМАЦІЯ_11 (правонаступником якої є ІНФОРМАЦІЯ_4 ) орендував земельні ділянки за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104 загальною площею 2,0000 га, які знаходяться у с.Сільце, урочище «Кам`яний кар`єр» Іршавського району Закарпатської області. На таких земельних ділянках розміщене майно Товариства – дробильно-сортувальна установка (ДСУ-30), виробничо – побутові та складські приміщення, про які зазначено як об`єкти нерухомого майна в п. 3 договору оренди від 01.03.2012 та які прийняті в експлуатацію як нерухоме майно Товариства відповідно до Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 24.02.2003, затвердженого розпорядженням голови ІНФОРМАЦІЯ_34 від 28.02.2003 №100, і в зазначеному акті вказано, що означене майно Товариства, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_45 знаходиться у ІНФОРМАЦІЯ_46 , збудованому позивачем з дозволу ІНФОРМАЦІЯ_35 на виконання будівельних робіт. 
Водночас у попередньому спеціальному дозволі на користування надрами (ліцензії) за реєстраційним №2763 від 27.08.2002, дію якого було продовжено ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_15 від 09.10.2015 №324 на 20 років до 27.08.2034 - Товариству надавалося право видобування корисних копалин – андезито-базальтів у ІНФОРМАЦІЯ_18 площею 5,4 га.
Таким чином, з урахуванням наведених вище положень цивільного та земельного законодавства, позивач, як надрокористувач на підставі спеціального дозволу, чинного до 27.08.2034 вправі вимагати встановлення земельного сервітуту згідно з межами ділянок надр та строком дії спеціального дозволу, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, враховуючи, зокрема, користування раніше (у період з 01.03.2012 по 27.08.2014) такими земельними ділянками на підставі договору оренди від 01.03.2012 – чинного лише до 27.08.2014; враховуючи наявність на земельних ділянках, розміщених у ІНФОРМАЦІЯ_46 , майна позивача, призначеного для видобування корисних копалин – дробильно-сортувальної установки (ДСУ-30), виробничо – побутових та складських приміщень, а також враховуючи, що після закінчення 27.08.2014 дії договору оренди від 01.03.2012 – позивач, маючи спеціальний дозвіл на користування надрами (в якому зазначено про право Товариства на видобування корисних копалин – андезито-базальтів у ІНФОРМАЦІЯ_18 площею 5,4 га), продовжував звертатися до ІНФОРМАЦІЯ_13 та у подальшому – до ІНФОРМАЦІЯ_5 для отримання в користування земельних ділянок. Такі твердження позивача про те, що він після закінчення строку дії договору оренди щодо земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, звертався до ІНФОРМАЦІЯ_13 з метою поновлення дії договору оренди та отримав відмову в поновленні вбачаються із судових рішень (ухвал) ІНФОРМАЦІЯ_3 у справі №907/211/19, провадження у якій було відкрито відповідно до ухвали від 27.06.2019 за позовом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ІНФОРМАЦІЯ_11 про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки та внесення змін до нього укладеними в редакції, запропонованій позивачем, та у такій справі ухвалою суду від 30.04.2024 було замінено відповідача ІНФОРМАЦІЯ_20 на її правонаступника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Такі ж висновки про наявність у Товариства права на встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копалин стосовно земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104 загальною площею 2,0000 га, які знаходяться у ІНФОРМАЦІЯ_18 , враховуючи наявність у позивача спеціального дозволу на користування надрами за реєстраційним № 2763 від 27.08.2002 (строком дії до 27.08.2034) щодо права ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на видобування корисних копалин у межах Сілецького родовища площею 0,7 га, також вбачаються із положень абз. 1 ч.4 ст.66 ЗК України, згідно з якою надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки. 
Щодо цього суд також враховує, що абз. 2 ч.4 ст.66 ЗК України також передбачає, що земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). 
Більше цього, суд також враховує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду (наприклад, згадана постанова від 19.11.2025 у справі №902/1257/24) під час розгляду і вирішення судом справ даної категорії відповідач має право доводити умови встановлення оплатного строкового сервітуту на права користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин, зокрема розмір плати, види діяльності та площу земель.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.
За змістом ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Принцип рівності сторін у процесі є одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 24.09.2024 у справі №910/14922/22, від 17.09.2024 у справі № 910/3022/22, від 26.09.2024 у справі № 907/456/23, від 16.01.2024 у справі № 906/1139/20.
Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, відповідно до принципів рівності, змагальності та диспозитивності (ст.ст. 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 23.07.2024 у справі № 913/162/22, від 13.02.2024 у справі № 924/1022/22, від 17.01.2024 у справі № 906/1141/22, від 02.07.2024 у справі № 910/9544/23.
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України, свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Отже, відповідно до зазначених норм ГПК України господарський суд оцінює докази та з`ясовує фактичні обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених ст. 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. При цьому, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_47 від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17.
З урахуванням таких встановлених судом обставин та принципів змагальності доказів, суд зазначає, що відповідач під час розгляду справи не надав жодних заперечень, інших пояснень щодо позовних вимог у справі, а також не заперечив права позивача на встановлення йому оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копалин, враховуючи наявність у Товариства спеціального дозволу на користування надрами за реєстраційним № 2763 від 27.08.2002 (строком дії до 27.08.2034); не заперечив стосовно загальної площі земельних ділянок – 2,0000 га, у межах яких позивач встановити йому оплатний строковий сервітут в межах земельних ділянок за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments and Others v. Ireland, серія А, № 222, від 29.11.1991), статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. 
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) було сформульовано висновки відповідно до яких Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само).
В контексті дотримання відповідачем зазначеного принципу "належного урядування", суд враховує, що відмовляючи Товариству в укладенні договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копалин, тим більше за наявності у Товариства спеціального дозволу на користування надрами за реєстраційним № 2763 від 27.08.2002 (строком дії до 27.08.2034), у листі від 09.07.2025 №05-08/1174 ІНФОРМАЦІЯ_4 як орган місцевого самоврядування та власник земельних ділянок не навела жодних причин (підстав) відмови в укладенні такого договору, право на укладення якого ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » має відповідно до положень ч.4 ст. 66 ЗК України.
При цьому, приписами ст. 124-1 ЗК України визначено порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності.
Так, зокрема, за змістом ч. 1 ст. 124-1 ЗК України особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з заявою у разі, якщо:
а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності;
б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.
У заяві має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.
До заяви додаються:
а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);
б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;
в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);
г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);
ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).
Таким чином, для встановлення сервітуту щодо сформованої земельної ділянки комунальної власності чинне законодавство не передбачає необхідності дотримання процедур розроблення та затвердження проєкту землеустрою щодо її відведення (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №910/19365/23).
Суд враховує, що хоч статтю 124-1 було внесено до ЗК України з метою врегулювання відносин в сфері енергетики (Законом України від 15.07.2021 № 1657-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури приєднання до електричних мереж»), однак її положення здебільшого мають універсальний характер та повинні застосовуватися для процедур встановлення земельного сервітуту за зверненням особи, заінтересованої у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності (аналогічний висновок у порядку « ІНФОРМАЦІЯ_48 » викладено в пункті 5.19 постанови ІНФОРМАЦІЯ_47 у складі ІНФОРМАЦІЯ_19 від 15.12.2021 у справі № 918/303/21).
За встановленими у справі обставинами позивач, дотримавшись визначеного Земельним кодексом України порядку, звертався до Сільської ради із листом «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025, до якого було долучено підписаний відповідачем у двох примірниках проект договору від 23.06.2025 про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками за кадастровим номером 2121987001:03:001:0103 і 2121987001:03:001:0104 загальною площею 2,0000 га для видобування корисних копалин, витяги про нормативно грошову оцінку земельних ділянок та копія спеціального дозволу на користування надрами №2763 від 27.08.2002.
Тобто такий лист «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025 був поданий Товариством ІНФОРМАЦІЯ_40 в порядку п. «б» ч. 1 ст. 124-1 ЗК України щодо сформованих земельних ділянок і до листа був долучений визначений в п. «в» абз. 3 ч. 1 ст. 124-1 ЗК України проект договору про встановлення земельного сервітуту в двох примірниках.
Відповідно до ч. 2 ст. 124-1 ЗК України у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці:
- особа відповідно до пункту «а» частини першої цієї статті приймає рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту та забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні;
- особа відповідно до пункту «б» частини першої цієї статті забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні.
Укладення договору про встановлення земельного сервітуту з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування здійснюється на підставі рішення цього органу. У разі відмови в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки державної, комунальної власності такий договір визнається укладеним за рішенням суду.
Отже, положення наведеного законодавства передбачають можливість, а не обов`язок встановлення земельного сервітуту, та вимагають встановлення вжиття заходів щодо, встановлення сервітуту в добровільному порядку. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
З викладеного вбачається, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб.
У постанові від 02.08.2023 у справі № 926/3103/22 ІНФОРМАЦІЯ_49 наголосив, що однією з основних характеристик сервітуту є те, що потреба у його встановленні може виникнути тоді, коли неможливо задовольнити відповідній особі власні потреби будь-яким іншим способом. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.
Як зазначено вище, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.
Таким чином, з системного аналізу наведених вище норм та практики Верховного Суду у відповідній категорії справ суд зазначає, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб.
Надаючи оцінку спірним правовим відносинам, суд ще раз звертає увагу, що, відмовивши Товариству на його обгрунтоване звернення «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025, подане в порядку п. «б» ч. 1 ст. 124-1 ЗК України, в укладенні договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копалин, згідно з листом від 09.07.2025 №05-08/1174 ІНФОРМАЦІЯ_4 таку відмову обгрунтувала лише тим, що більшість депутатів від загального складу Сільської ради проголосували проти прийняття рішення про укладення договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копали. 
Наведені обставини не можуть вважатися «мотивованою відмовою» землекористувача у встановленні сервітуту, як це визначено в абз. 3 ч. 2 ст. 124-1 ЗК України. Відтак – з урахуванням встановлених судом обставин справи, підтвердження права позивача на встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками за кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, за наявності у нього спеціального дозволу на користування надрами за реєстраційним № 2763 від 27.08.2002 (строком дії до 27.08.2034), за відсутності заперечень проти позовних вимог відповідача, поданих під час розгляду справи - правомірними слід вважати вимоги позивача про необхідність визнання договору про встановлення земельного сервітуту укладеним за рішенням суду як це визначено в абз. 4 ч. 2 ст. 124-1 ЗК України.
Даючи оцінку пропонованим позивачем умовам договору про встановлення земельного сервітуту, суд враховує таке. 
Згідно з приписами частин 1, 2, 4 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (тут і далі – в редакції на час виникнення спірних правовідносин, враховуючи відмову відповідача в укладенні договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копалин згідно з листом від 09.07.2025 №05-08/1174) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади, державні органи та органи державної влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.
При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
Відповідно до статті 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
За приписами ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
У відповідності до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.
Судом встановлено, що пропонована позивачем у прохальній частині позовної заяви (з урахуванням прийнятої судом до розгляду згідно з ухвалою від 18.12.2025 заяви представника позивача про уточнення позовних вимог про розмір плати за встановлення земельного сервітуту у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки) редакція договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин відповідає такій же редакції цього ж договору (у якому (у п.4.1) плата за встановлення земельного сервітуту також вказана у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки), який відповідно до листа Товариства «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025 направлявся відповідачу поштовим відправленням №9010000099102 від 24.06.2025 цінним листом з описом вкладення та був отриманий відповідачем 28.06.2025, що підтверджується даними з сайту « ІНФОРМАЦІЯ_39 » щодо відстеження такого поштового відправлення.
Зокрема, у прохальній частині позовної заяви (з урахуванням прийнятої судом до розгляду згідно з ухвалою від 18.12.2025 заяви представника позивача про уточнення позовних вимог), як і у п.4.1 договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин, який направлявся Товариством Сільській раді відповідно до листа «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025, плата за встановлення земельного сервітуту визначена у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки.
Так, у п.4.1 договору зазначено, що встановлення сервітуту є платним. Річна плата по договору встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки, що становить - 76482,19 грн, яка сплачується рівними частинами щомісячно і становить 6373,52 грн у місяць. Витяг № НВ-9968105502025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо оцінки земельної ділянки 2121987001:03:001:0104 та Витяг № НВ-9968105202025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо оцінки земельної ділянки 2121987001:03:001:0103 додається до даного Договору.
Щодо визначеного позивачем розміру плати за земельний сервітут в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, то суд враховує, що у п.п. 74 – 85 постанови №918/302/21 від 01.02.2023 ІНФОРМАЦІЯ_44 зазначив таке:
«74. Відповідно до частини четвертої статті 101 Земельного кодексу України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.
75. Положеннями частини третьої статті 403 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.
76. Відповідно до частин першої, третьої та сьомої статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
77. Положеннями статті 4 Цивільного кодексу України унормовано, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.
78. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, на законодавчому рівні не унормовано механізм визначення плати за земельний сервітут. Порядок №584/од від 12.11.2018, на підставі якого Позивачем здійснено розрахунок плати за сервітут, не є нормативно-правовим актом, яким урегульовано цивільні правовідносини з встановлення плати за сервітут.
79. Єдиним законодавчим актом, який регулює плату за землю, є Податковий кодекс України.
80. Положеннями пункту 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів .
81. Відповідно до пунктів 274.1, 274.2 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні субёєктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).
82. Позивач є платником земельного податку, розмір якого не може перевищувати 3% від нормативної грошової оцінки, оскільки є суб`єктом господарювання державної форми власності, а земельна ділянка належить йому на праві постійного користування.
84. Установлення Позивачем максимального розміру плати за встановлення сервітут без належного для того обґрунтування, зважаючи на те, що Відповідач позбавлений можливості обрати іншого контрагента через нерозривність колії від земельної ділянки, на якій вона знаходиться, судами попередніх інстанцій визнано таким, що не ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності та розумності.
85. Оскільки встановлення сервітуту не означає вибуття із володіння та користування Позивача цієї земельної ділянки, а плата за встановлення сервітуту рішенням суду має компенсаційний характер, то вона не може бути більшою ніж фактичні витрати Позивача на сплату земельного податку, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення судом розміру плати за встановлення сервітуту на рівні саме 3% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 49 269,45 грн на рік або 4 105,79 грн на місяць. До того ж, на таку оплату за встановлений сервітут фактично погоджувався Відповідач, коли звертався до Позивача з пропозицією встановити земельний сервітут з розміром плати, який був передбачений Додатковою угодою від 19.04.2017 до Договору про встановлення земельного сервітуту №Л/ПЧ-7/002 в сумі 4 195,73 грн в місяць, що підтверджено листуванням сторін. При цьому сторони не позбавлені права визначити інший розмір плати за встановлення сервітуту за згодою сторін у спосіб укладення договору про встановлення сервітуту».
Відмовивши Товариству на його звернення «Щодо встановлення сервітуту» від 23.06.2025, подане в порядку п. «б» ч. 1 ст. 124-1 ЗК України, в укладенні договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельними ділянками для видобування корисних копалин, згідно з листом від 09.07.2025 №05-08/1174 ІНФОРМАЦІЯ_4 не визначила іншого розміру плати за встановлення сервітуту
Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, погодившись із доводами позивача про те, що передбачений п.4.1. договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин розмір плати за встановлення земельного сервітуту - 3% від нормативно-грошової оцінки земельних ділянок відповідає приписам законодавства, судом враховано правовий висновок ІНФОРМАЦІЯ_19 , наведений у постанові №918/302/21 від 01.02.2023 та відсутність мотивованої відмови, як це передбачено ч. 2 ст. 124-1 ЗК України, щодо такого розміру плати за встановлення сервітуту відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.07.2025 №05-08/1174.
Отже, суд погоджується з редакцією запропонованого позивачем п.4.1 договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин, згідно з яким річна плата по договору встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки.
З урахуванням наведеного п.4.1 договору про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин викладається з урахуванням редакції позивача, проте без зазначення у цьому пункті що до договору додаються Витяги № НВ-9968105502025 і № НВ-9968105202025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Про зміст таких витягів вказується у п.4.1 договору, який викладається судом у такій редакції (що відповідає редакції позивача): «Встановлення сервітуту є платним. Загальна нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 2549406,31 грн, з яких: земельної ділянки 2121987001:03:001:0103 - 2146855,05 грн згідно з Витягом № НВ-9968105202025 від 23.06.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок та земельної ділянки 2121987001:03:001:0104 - 402551,26 грн згідно з Витягом № НВ-9968105502025 від 23.06.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Річна плата по договору встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки, що становить - 76482,19 грн, яка сплачується рівними частинами щомісячно і становить 6373,52 грн у місяць».
Окрім того, суд приймає до уваги, що встановлення у п. 2.1. пропонованої позивачем редакції договору строку дії (чинності) сервітуту - до 27.08.2034 (на строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 27.08.2002 №2763) та пропонована позивачем редакція п.7.1 договору про те, що право сервітуту виникає з моменту його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень у повній мірі узгоджується з:
- ч. 2 ст. 100 ЗК України в частині обов`язкової державної реєстрації земельного сервітуту в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно;
- ч. 4 ст. 66 ЗК України в частині строку дії такого земельного сервітуту, який пов`язується зі строком дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання укладеним договір про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат
Згідно платіжної інструкції № 0068010018 від 25.07.2025 при подачі позову про визнання укладеним договір про встановлення оплатного строкового сервітуту ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » сплачено судовий збір у сумі 3028,00 гривень.
Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).
Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду: позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028,00 грн.
Частина 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, так як позов, у якому заявлено одну немайнову вимогу, поданий у електронній формі, а тому при його подачі ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повинно було заплатити 2422,40 грн судового збору.
Відтак, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн повністю.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір” сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
Частина 2 ст. 7 Закону України “Про судовий збір” передбачає, що у випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Виходячи із системного аналізу норм Господарського процесуального кодексу України та Закону України “Про судовий збір” питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.
Відтак, різниця у сплаченому і стягнутому судовому зборі в сумі 605,60 грн може бути повернута судом за клопотанням особи, яка його сплатила. 
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Визнати укладеним між Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_50 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили Договір про встановлення оплатного строкового сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин в наступній редакції:

«ДОГОВІР
про встановлення оплатного строкового сервітуту
на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин

с.Камґянське "__" ______ 2025 року

ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРЮОФОГФ НОМЕР_2 ) в особі сільського голови ОСОБА_8 , який діє на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", іменований далі «Власник», з однієї сторони, та
Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 , код в ЄДРЮОФОПГФ НОМЕР_1 ) в особі директора товариства ОСОБА_7 , який діє на підставі статуту товариства, іменований надалі « ОСОБА_9 », з іншої сторони, які у подальшому спільно іменуються «Сторони», а кожен окремо - «Сторона», 
діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, (усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених нижче, діючи без впливу обману, попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства України, шо регулюють укладений договір (у тому числі з вимогами щодо недійсності правочину), уклали даний Договір про встановлення земельного сервітуту на право користування земельною ділянкою для видобування корисних копалин відповідно до спеціального дозволу на користування надрами наданого ІНФОРМАЦІЯ_15 у реєстрі №2763 від 27 серпня 2002 року виданого на підставі - наказу від 09 жовтня 2015 року № 324, у якому зазначено:
вид користування надрами: видобування;
мета користування надрами: видобування андезито-базальтів придатних для виробництва бортового каменю;
назва родовища: Сілецьке родовище, яке знаходиться на ІНФОРМАЦІЯ_51 .
строк дії спеціального дозволу: до 27 серпня 2034 року.

1. ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ
1.1. За цим договором Власник встановлює Сервітуарію право користування земельними ділянками, зазначеними у пункті 1.4 та п.1.5 цього договору (далі - земельні ділянки Власника), на праві земельного сервітуту.
1.2. Сервітут встановлюються для забезпечення можливості Сервітуарія промислової розробки та видобування андезито-базальтів придатних для виробництва бортового каменю в Сілецькому родовищі з правом розміщення тимчасових споруд/обґєктів, та здійснювати іншу господарську діяльність пов`язану з видобуванням корисних копалин та користуванням надрами відповідно до спеціального дозволу на користування надрами, наданого ІНФОРМАЦІЯ_15 у реєстрі №2763 від 27 серпня 2002 року та інші дозволені законом дії в межах прав користування земельним сервітутом на земельні ділянки з кадастровими номерами кадастровими номерами 2121987001:03:001:0103 та 2121987001:03:001:0104, які належать Власнику.
1.3. Сервітут поширюється на всю площу земельних ділянок Власника, право користування якими надається в межах сервітутів, встановлених цим Договором.
1.4. Земельна ділянка площею 0.3158 га, розташована за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Сільце, на території Камґянської територіальної громади, за межами населених пунктів, кадастровий номер 2121987001:03:001:0104, категорія земель - Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, код цільового призначення 11.01 (далі — земельна ділянка №1 Власника), перебуває у власності Власника згідно Інформації з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2023 року номер запису про право власності 50326307.
1.5. Земельна ділянка площею 1.6842 га, розташована за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Сільце, урочище Камінний кар`єр, на території Камґянської територіальної громади, за межами населених пунктів, кадастровий номер 2121987001:03:001:0103, категорія земель - Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, код цільового призначення 11.01 (далі — земельна ділянка №2 Власника), перебуває у власності Власника згідно Інформації з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.05.2023 року номер запису про право власності 50324871.
1.6. В межах земельних сервітутів, встановлених цим Договором, Сервітуарію надається право користування земельною ділянкою №1 Власника №1 та земельною ділянкою №2 Власника (разом – земельними ділянками) виключно для цілей та в порядку, передбаченому цим Договором. Використання Сервітуарієм земельних ділянок Власника іншим чином, ніж передбачено у цьому Договорі, заборонено.

2. ТЕРМІН ДІЇ ЗЕМЕЛЬНИХ СЕРВІТУТІВ
2.1. Термін дії сервітуту - до 27.08.2034 року (на строк дії спеціального дозволу на користування надрами від 27 серпня 2002 року № 2763).
2.2. Даний Договір може бути припинений достроково у випадку припинення дії спеціального дозволу на користування надрами наданого ІНФОРМАЦІЯ_15 у реєстрі № 2763 від 27 серпня 2002 року виданого на підставі - наказу від 09 жовтня 2015 року № 324, та у інших випадках передбачених законодавством.

3. ОБСЯГ ПРАВ, ЩО НАДАЄТЬСЯ В МЕЖАХ ЗЕМЕЛЬНИХ СЕРВІТУТІВ. ПРАВА ТА ОБОВ`ЯЗКИ СТОРІН
3.1. Протягом терміну, вказаного у пункті 2.1 цього Договору, Власник надає Сервітуарію наступні земельні сервітути щодо земельних ділянок:
3.1.1. право проходу, проїзду;
3.1.2. право розміщення тимчасових споруд/об`єктів, пов`язаних із наданим правом користування надрами;
3.1.3. право встановлювати та експлуатувати на ділянці необхідне обладнання та устаткування;
3.1.4. право прокладати необхідні інженерні мережі та комунікації;
3.1.5. право встановлювати огорожі, елементи захисту, відеоспостереження, сигналізації, тощо;
3.1.6. право здійснювати іншу господарську діяльність пов`язану з користуванням надрами відповідно до спеціального дозволу на користування надрами у реєстрі № 2763 від 27 серпня 2002 року.
3.2. Власник зобов`язаний:
3.2.1. не здійснювати Сервітуарію перешкод в користуванні ним земельними сервітутами на умовах цього Договору.

3.3. Власник мас право:
3.3.1. отримувати від Сервітуарія плату за користування сервітутом вчасно та в повному обсязі.
3.3.2. вимагати від Сервітуарія належного виконання останнім своїх обов`язків за цим Договором.

3.4. Сервітуарій зобов`язаний:
3.4.1. дотримуватись правил добросусідства,
3.4.2. не проводити на земельних ділянках Власника, визначеній до цього Договору, будь-якої діяльності, яка не передбачена цим договором,
3.4.3. Вид користування надрами (геологічне вивчення, у тому числі дослідно- промислова розробка, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислова розробка родовищ);
3.4.4. не передавати будь-яким способом земельні сервітути іншим фізичним і юридичним особам;
3.4.5. користуватись земельними сервітутами способами, найменш обтяжливими для Власника;
3.4.6. про користуванні земельними сервітутами дотримуватись вимог протипожежної, екологічної, санітарно-епідеміологічної безпеки, вимог щодо охорони земель, охорони праці тощо;
3.4.7. вчасно та в повному обсязі в терміни вказані в цьому Договорі сплачувати за користування сервітутом.

3.5. Сервітуарій має право:
3.5.1. користуватись земельними сервітутами на умовах, визначених цим Договором;
3.5.2. вимагати від Власника належного виконання ним свої обовґязків;

4. ПЛАТА ЗА ВСТАНОВЛЕННЯ ЗЕМЕЛЬНИХ СЕРВІТУТІВ
4.1. Встановлення сервітуту є платним. Загальна нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 2549406,31 грн, з яких: земельної ділянки 2121987001:03:001:0103 - 2146855,05 грн згідно з Витягом № НВ-9968105202025 від 23.06.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок та земельної ділянки 2121987001:03:001:0104 - 402551,26 грн згідно з Витягом № НВ-9968105502025 від 23.06.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок. 
Річна плата по договору встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки, та становить - 76482,19 грн, яка сплачується рівними частинами щомісячно і становить 6373,52 грн у місяць
4.2. Плата за користування сервітутом сплачується Сервітуарієм щомісячно на рахунок місцевого бюджету не пізніше 20-го числа кожного місяця за попередній місяць користування, починаючи від дати державної реєстрації Договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
4.3. Плата за користування сервітутом нараховується починаючи з дня державної реєстрації Сервітуту.
4.4. Плата за Договором здійснюється Сервітуарієм виключно в грошовій формі, у безготівковому порядку, з обов`язковим зазначенням у платіжному дорученні або квитанції номеру та дати договору, а також періоду (місяця та року), за який сплачується плата за користування сервітутом.
4.5. Сервітуарій має право сплатити плату за користування строковим сервітутом на майбутній період (авансовий платіж) в межах всієї суми, що підлягає сплаті за користування строковим сервітутом за відповідний календарний рік або за декілька календарних місяців відповідного календарного року.
4.6. Розмір плати за цим Договором може переглядатись за згодою сторін.
4.7. Плата за користування сервітутом за кожний наступний рік визначається шляхом корегування плати за попередній рік на індекс інфляції за попередній рік на підставі даних ІНФОРМАЦІЯ_52 . В разі дефляції (індекс інфляції не перевищує одиниці) індексація за даний рік не проводиться.
4.8. Всі витрати пов`язані з реєстрацією сервітуту сплачує Сервітуарій.

5. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН. ВИРІШЕННЯ СПОРІВ
5.1. За невиконання або неналежне виконання Договору Сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України та Договором.
5.2. За прострочення виконання грошових зобов`язань за Договором Сервітуарій сплачує Землекористувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.
5.3. Усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.
5.4. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він передається для вирішення до суду України відповідно до правил підсудності та підвідомчості, встановлених чинним законодавством України.

6. ОБСТАВИНИ НЕПЕРЕБОРНОЇ СИЛИ
6.1. Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору, виникли поза волею Сторін і об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, визначених Договором (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, інші обставини, визначені в ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").
6.2. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше 3 (трьох) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі. Порушення строків повідомлення іншої Сторони про настання форс-мажорних обставин позбавляє відповідну Сторону посилатися на форс-мажорні обставини, як підставу для уникнення відповідальності за неналежне виконання умов цього Договору.
6.3. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (наперед встановленого) характеру і при їх виникненні Сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання.
6.4. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є документ, виданий ІНФОРМАЦІЯ_53 або іншим компетентним органом.
6.5. У разі коли строк дії обставин непереборної сили триває більше 60 днів поспіль, кожна із Сторін в установленому порядку має право розірвати цей Договір.

7. ІНШІ УМОВИ
7.1. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення відбитками печаток Сторін (за наявності) в частині, необхідній для виконання Сторонами дій щодо встановлення сервітуту, а в частині безпосереднього використання Сервітуту - з моменту державної реєстрації Сервітуту (права сервітуту).
Право Сервітуту виникає з моменту його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
7.2. Зміни та доповнення до цього договору можливі за взаємною згодою Сторін та оформляються у вигляді додаткової угоди, що є невід`ємною частиною цього договору.
Зміни у праві Сервітуту чи відповідних відомостей про нього та/або про цей Договір підлягають державній реєстрації відповідно до законодавства.
7.3. Усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього Договору, тлумаченням тексту та його умов, визначенням наслідків недійсності або порушенням цього Договору, регламентуються цим Договором та відповідними нормами законодавства України, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обігу на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.
7.4. Сторони підтверджують, що в разі якщо будь-яка умова цього договору стане або буде визнана недійсною у зв`язку з невідповідністю закону, то Сторонами будуть вжиті заходи щодо зміни договору тією мірою, щоб зробити договір дійсним і зберегти в повному обсязі наміри Сторін.
7.5. Після підписання цього договору усі попередні переговори щодо нього, переписка і протоколи про наміри з питань, які так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу.
7.6. Сторони несуть відповідальність за правильність вказаних ними у цьому Договорі реквізитів та зобов`язуються своєчасно у письмовій формі повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несуть ризик настання пов`язаних із ним несприятливих наслідків.
7.7. З метою забезпечення виконання Договору та з метою здійснення Сторонами прав та обов`язків за Договором представники Сторін, що підписали Договір, надають згоду на обробку своїх персональних даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних".
7.8. Категорії персональних даних, які обробляються: прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер, дані щодо місця реєстрації та/чи проживання. Обробка персональних даних здійснюється з метою забезпечення реалізації господарських, правових, податкових відносин, відносин у сфері бухгалтерського обліку, відносин у сфері статистики які регулюються Податковим кодексом України, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".
7.9. Наведена вище інформація також може надаватись третім особам, безпосередньо задіяним в обробці цих даних, а також в інших випадках прямо передбачених законодавством України.
7.10. Цей договір складений при повному розумінні Сторонами його умов та термінології, українською мовою у 2-ох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному кожній зі Сторін.
8. РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН
Власник
ІНФОРМАЦІЯ_2 
АДРЕСА_2 
код ЄДРЮОФОГФ НОМЕР_2 

Сільський голова  

ОСОБА_8 
Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 »
АДРЕСА_1 
код ЄДРЮОФОПГФ НОМЕР_1 

Директор _____________________ ОСОБА_7 »

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 , місцезнаходження – АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 , місцезнаходження – АДРЕСА_1 ) 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривень 40 копійок) у повернення сплаченого судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено і підписано 30.03.2026.

Суддя ОСОБА_1