ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 336/10689/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2025 року (головуючий суддя Вайнраух Л.А.) 
в адміністративній справі №336/10689/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення, поданий в порядку адміністративного судочинства,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 03.11.2025 звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- поновити строк на оскарження постанови, 
- скасувати постанову №927 від 22.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, подану в порядку адміністративного судочинства, - залишено без руху.
В ухвалі Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2025 вказано, що при зверненні до суду позивачем допущено порушення п.2 ч.5 ст.160 КАС України, ч.6 ст.161 КАС України.
10.11.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, із заявою про поновлення строку звернення до суду.
За змістом заяви позивач зазначає, що строк звернення до суду ним був пропущений з поважних причин, а саме: участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення він не брав, щодо прийнятого рішення та тексту постанови №927 від 22.09.2025 він дізнався лише 21.10.2025 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №79352785, що підтверджується копією заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, подану в порядку адміністративного судочинства, - повернуто позивачу. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем не зазначено жодних інших підстав, оцінка яким не була надана судом раніше, щодо поновлення строку звернення до суду з цим позовом, а також не надано доказів на підтвердження таких підстав. Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з цим позовом у строк, встановлений частиною першою статті 122 КАС України. 
Не погодившись з ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2025 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Вказує, що про порушення своїх прав дізнався після ознайомлення з постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.09.2025. Зауважує, що у вказаній постанові зазначено, що вона може бути оскаржена до 02.11.2025, а позовна заява подана 30.10.2025.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали від 18.11.2025 року, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм процесуального законодавства, що регулюють дані правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За змістом ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
За положеннями частин 1, 4 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. 
При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. 
Позивачу недостатньо лише навести посилання на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.
В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. 
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. 
Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. 
Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. 
Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. 
Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Згідно з приписами ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. 
Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у пункті 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».
У справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010 в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. 
Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. 
Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
При цьому суд зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. 
Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. 
Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Вищевказані висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду викладену у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. 
Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Верховний Суд у постанові від 16.11.2023 року (справа № 290/606/23) звернув у вагу на те, що під час вирішення питання про пропуск строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, підлягає з`ясуванню дата отримання цієї постанови.
Такий правовий підхід узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 31.01.2020 в справі № 755/7433/19, від 25.02.2021 у справі № 953/2781/20.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає.
Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа;
тривалість строку, який пропущений; 
те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; 
яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; 
які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, позивачем не надано до суду відповідних доказів та письмових пояснень із зазначенням об`єктивних та непереборних причин пропуску строку звернення до суду, а підстави пропуску, вказані позивачем, визнані неповажними.
При цьому суд звертає увагу на те, що чинне законодавство (КУпАП або КАС України) не ставить в залежність початок перебігу строку на оскарження із фактом отримання копії постанови, тобто сам факт відсутності копії постанови у особи, яка була притягнута до адміністративної відповідальності, не впливає автоматично не перебіг строку оскарження.
З огляду на положення ст. 122 КАС України в частині строків оскарження постанови, суд надає оцінку як самому факту відсутності у особи копії постанови, так і факту її обізнаності про винесення оскаржуваної постанови.
Так, про факт порушення своїх прав в межах провадження у справі за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 стало достеменно відомо з 17.09.2025 (з дати складення протоколу про адміністративне правопорушення в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ). 
Зокрема, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у постанові №927 від 22.09.2025 вказано, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився, свою провину не визнав; на розгляд справи не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи попереджений належним чином, що підтверджується його особистим підписом у протоколі про адміністративне правопорушення. В матеріалах справи знаходиться акт про відсутність військово облікового документа від 17.09.2025.
Отже, позивач мав знати про наявність відповідного документа за наслідками складання протоколу від 17.09.2025 про адміністративне правопорушення за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Із наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з цим позовом у строк, встановлений частиною першою статті 122 КАС України.
З огляду на наведене, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Згідно з частиною шостою статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.
Оскільки позивачем не виконано вимог ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2025 про залишення позову без руху, не усунуто недоліків поданої позовної заяви, то у суду першої інстанції були наявні підстави для повернення позовної заяви з доданими до неї документами позивачеві.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 311, 312, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.11.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 02.04.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова