Справа № 303/3589/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року, ухвалене головуючим суддею Кость В.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Надії Михайлівни про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно

встановив:

У квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М. про скасування державної реєстрації права власності на майно.
Позовні вимоги мотивував тим, що ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 18.08.2005 уклали кредитний договір № МКА1СА00000002. Згідно кредитного договору ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав позивачу кредит у розмірі 15 633,00 доларів США на термін до 17.08.2009.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.08.2005 уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 81.70 кв.м., та житловий будинок загальною площею 108,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2013 у рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки та ухвалою суду від 02.06.2016, розстрочено виконання зазначеного рішення суду.
02.12.2016 приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н.М. здійснено держану реєстрація за АТ КБ «Приватбанк» права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважав, що державна реєстрація за АТ КБ «Приватбанк» права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася за умови неподання для цього документів, передбачених пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, та без дотримання положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому відповідне рішення нотаріуса про реєстрацію права власності є протиправним та підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 просив суд скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 17824288, реєстраційний номер об`єкта 1106166221104.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Скасовано рішення державного реєстратора – приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32729720 від 05.12.2016 про реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк`на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні позовних вимог, заявлених до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М. – відмовлено.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 1 211,20 гривень судового збору.

АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
В обґрунтування скарги вказує на те, що позивач посилався на те, що АТ КБ «Приватбанком» та приватним нотаріусом Тячівського РНО Стойка Н.М. порушено ст. 35, 37 ЗУ «Про іпотеку», а саме не надіслання іпотекодавцю вимоги в порушення 30-ти денного строку на усунення порушення. З чим не погоджується, оскільки відповідачем було надіслано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмові вимоги, про наявність заборгованості за кредитним договором №МКА1СА00000002 від 18.08.2005 та повідомлено, що у випадку невиконання умов договору протягом 30-ти днів з моменту отримання даної письмової вимоги, Банк змушений буде скористатись правом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 33 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (дані вимоги були надані приватному нотаріусу Стойка Н.М.).
Обраний банком позасудовий спосіб врегулювання ґрунтується саме на добровільній згоді ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на зверненні стягнення шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, що виражається у підписанні ними договору іпотеки, який містить дане застереження.
Також звертає увагу суду на ту обставину, що в дату посвідчення договору іпотеки приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України "Про нотаріат" у зв`язку з посвідчення договору іпотеки накладено заборону відчуження будинку АДРЕСА_1 . Вказаної реєстрації обтяження позивачем не скасовано, що також свідчить про добровільність згоди боржника на звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того вказує, що дата державної реєстрації права власності за АТ КБ «Приватбанк» на предмет іпотеки здійснена 02.12.2016. Позивач звернувся до суду в березні 2024 року, тобто із пропуском строку позовної давності, який сплив 02.12.2019.
Звертає увагу суду на те, що у 2018 році позивач вже звертався до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. про визнання недійсним рішення про перехід права власності на нерухоме майно і ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 02.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Таким чином, новий позов ОСОБА_1 після залишення 02.03.2023 подано після спливу строків позовної давності, оскільки залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Проте суд першої інстанції не застосував наслідки пропуску позивачем строку позовної давності оскільки дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №MKA1GA00000002 від 18.08.2005 року, 23 серпня 2005 року між відповідачем (1) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки (надалі – Іпотечний договір), на підставі якого в іпотеку банківській установі було передано нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок літери А-А' загальною площею 81,70 кв.м, житловою площею 43,20 кв.м., житловий будинок літери Б загальною площею 108,00 кв.м, житловою площею 35,70 кв.м, сарай літери Е, вбиральня літери У, споруди №1-2, бруківка І (надалі – Будинок). Предмет іпотеки на час укладання Іпотечного договору належав ОСОБА_2 в частині 3/8 та ОСОБА_1 в частині 5/8 на підставі свідоцтва про право власності (виданого на підставі рішення виконкому Мукачівської міської ради №128 від 28.05.2002). Предмет іпотеки зареєстрований як окремий виділений в натурі об`єкт права власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36-39)
Пунктом 15.7. Іпотечного договору передбачено випадки, коли іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки.
В свою чергу, пунктом 26 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:
- переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця;
- продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.05.2024 №379295459 вбачається, що за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстровано право власності на Будинок, дата, час державної реєстрації: 02.12.2016 13:31:21, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32729720 від 05.12.2016 15:55:08, документи, подані для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 3389, виданий 02.12.2016, видавник: ПН Мукачівський МНО Ришкович О.В., Додаткова угода до договору іпотеки від 23.08.2005 року, серія та номер: 504, виданий 21.08.2009, видавник: ПН Мукачівського МНО Пуга А.М.; Повідомлення, серія та номер: б.н, виданий 29.02.2016, видавник: ПАТ КБ ПриватБанк; Повідомлення, серія та номер: б.н., виданий 15.11.2016, ПАТ КБ ПриватБанк (а.с. 59-60).

За нормативним правилом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (частини перша та третя), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Згідно з положеннями частини першої статті 33 Закону в редакції від 05.06.2003 у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до статті 36 цього Закону в редакції від 05.06.2003 року, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
При цьому, згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону в редакції від 05.06.2003 року договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок).
Пунктом 57 Порядку в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення (05.12.2016) передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення (05.12.2016) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідачем не підтверджено належними і допустимими доказами того, що позивачу було надіслано письмову вимогу про усунення порушень зобов`язання і що така отримана останнім, що вимагається статтею 35 Закону України «Про іпотеку».
Отже, державним реєстратором прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірний будинок за відповідачем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без належного повідомлення і згоди власника всупереч заборони, встановленої Законом України № 1304-VII та наявності ухвали суду від 02.06.2015, якою було відстрочено виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2013 року.
За результатами судового розгляду справи слід також констатувати, що під час здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем (1) не здійснювалася оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності та не надсилалися позивачу результати такої оцінки, що є порушенням статті 37 Закону України «Про іпотеку».
За вказаних обставин, у державного реєстратора були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на спірний будинок за банком.
Відтак, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. 

Але, разом з тим, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності і АТ КБ «ПриватБанк» просило застосувати такі строки.
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). 
Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. 
Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.
Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. 
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення ЄСПЛ у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою (вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі N 522/9497/14-ц).
Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Так, державна реєстрація права власності за АТ КБ «ПриватБанк» предмету іпотеки здійснена 02.12.2016, позивач звернувся до суду в березні 2024 року, тобто із пропуском строку позовної давності, який сплинув ще 02.12.2019. Крім того, позивач у 2018 році вже звертався у межах строку позовної давності до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойки Н.М. про визнання недійсним рішення про перехід права власності на нерухоме майно, який ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2023 залишено без розгляду (за заявою позивача).
А позаяк, залишення позову без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності (ч. 1 ст. 265 ЦК України), а тому ОСОБА_1 пропустив трирічний строк звернення до суду.

Враховуючи те, що позивачем пропущено загальну позовну давність тривалістю більше ніж у три роки, то зазначене на думку колегії суддів, є законною підставою для відмови позивачу у задоволенні позову, так-як відсутні обґрунтовані підстави для поновлення такого строку.
Тож суд першої інстанції наведеного вище не врахував та помилково вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності, що являється для апеляційного суду підставою по скасуванню рішення у справі та постановлення нового судового рішення про відхилення позовних вимог позивача внаслідок пропуску строку позовної давності.
Окрім наведеного, колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
А тому, апеляційний суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відтак, апеляційний суд з огляду на викладене зазначає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі вагомі, ключові та доречні питання, порушені в апеляційній скарзі, які мають значення для вирішення даного спору.
Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є порушеним, однак, таке не підлягає захисту внаслідок спливу строку позовної давності, та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є підставними.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням у справі постанови про відхилення позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», задовольнити. 

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року в частині задоволеної позовної вимоги та щодо розподілу судових витрат, скасувати та постановити у справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ: 14360570 судові витрати у розмірі 1816,80 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 березня 2026 року.

Суддя-доповідач: 

Судді :