Справа № 758/13147/25 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року         м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Левицької Я.К., розглянувши у письмовому провадження за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову 1 прикордонної комендатури ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення № 084438 від 12.08.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП України, а також закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що оскаржувана постанова є безпідставно, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, 25.07.2025 року ОСОБА_1 дійсно, близько 10 години перебував на водосховищі в адміністративних межах с. Страхолісся Вишгородського району. При цьому село Страхолісся не входить до складу прикордонної смуги і відповідно останній не перебував у прикордонній смузі та прикордонний режим не порушував. Відповідно спеціальний дозвіл, який видається відповідним підрозділом ДПС України йому був не потрібен. В районі виходу на воду в с. Страхолісся ніяких попереджень про це не було ні на березі водосховища, ні на в`їзді в населений пункт. Стверджує, що протокол є неналежним та недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначеного у протоколі свідка ОСОБА_2 неможливо ідентифікувати, у зв`язку із відсутністю його телефона та місця проживання. 
Крім того, як письмово пояснював ОСОБА_1 під час розгляду адміністративної справи 12.08.2025 року, він 25.07.2025 року на вимогу прикордонників, надав їм свій паспорт. Інші особи, які перебували з ним у човні, при собі документів, які посвідчують особу, не мали. Тому прикордонники і склали протокол про правопорушення серії ЧЦП № 048984 від 25.07.2025 саме на нього. Жодного відео фіксування події прикордонниками не здійснювалось і протоколи про адміністративне правопорушення на інших осіб не складались. Належність самого човна прикордонниками не перевірялась та власник човна ними не встановлювався. Вказані обставини дають підстави стверджувати, що сам факт перебування у човні з іншими особами не може вважатися виходом на воду однієї особи, яка навіть не є власником цього човна.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснив вихід на воду поза встановленим пунктом базування та без відповідного інформування підрозділу Держприкордонслужби України, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою судді від 01.09.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки такий не відповідав вимогам ст. 160, 161 КАС України.
Ухвалою судді від 15.09.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
21.11.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 на належного - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 08.01.2026 року замінено первісного відповідача у справі - ІНФОРМАЦІЯ_3 на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
29.01.2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначено, що оскаржувана постанова № 084438 від 12.08.2025 року винесена уповноваженою посадовою особою з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин та з урахуванням пояснень особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності. 25.07.2025 року під час здійснення заходів з охорони державного кордону України, прикордонним нарядом було виявлено факт виходу маломірного плавзасобу "TRACER UA 2127" під керуванням позивача, у внутрішні води України у межах контрольованого прикордонного району без відповідного інформування підрозділу Державної прикордонної служби України (без інформування адміністрацією будь-якого пункту базування для стоянки малих суден, відкритого у встановленому законом порядку). Позивач перебував у зазначеному плавзасобі, керував ним і у зв`язку з чим саме його особу було та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до чинних рішень Кабінету Міністрів України та нормативних актів, прийнятих на виконання Постанови №1147, Вишгородський район Київської області, включно з акваторією Київського водосховища, належить до контрольованого прикордонного району, у якому діє спеціальний прикордонний режим (Перелік міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони, що є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 р. № 1199). Твердження позивача про те, що відповідна місцевість не є прикордонною смугою, не мають правового значення, оскільки правовий режим контрольованого прикордонного району є ширшим за поняття прикордонної смуги та підлягає застосуванню незалежно від відстані до лінії державного кордону. Внутрішні води України, у тому числі водосховища, які знаходяться у межах контрольованих прикордонних районів, підпадають під дію вищезазначених вимог незалежно від відстані плавзасобу від берегової лінії. В межах своєї службової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 вживаються заходи, щодо забезпечення дотримання правил прикордонного режиму в межах ввіреної ділянки. Так, 28.10.2025 за № 42.01-08-25/1199 до НОМЕР_1 прикордонного загону надійшов лист від Управління транспортної інфраструктури Київської обласної державної адміністрації (далі УТІ КОДА), згідно якого на запит УТІ КОДА від 27.05.2025 № 3596/11/40/2025 Вишгородська районна державна (військова) адміністрація (далі - Вишгородська РДА) листом від 30.05.2025 № 07-16/2108 повідомила, що станом на 30.05.2025 заяви про внесення до переліку відкритих без для стоянки малих суден і баз для стоянки спортивних суден, місць базування суден флоту рибної промисловості до Вишгородської РДА не надходили. На запит УТІ КОДА від 27.05.2025 № 07-15/2722 Вишгородська РДА листом від 30.05.2025 № 07-16/2105 повідомила, що станом на 30.05.2025 рішення про відведення місць (зон) для проведення розваг на воді з використанням водних мотоциклів та/або засобів для розваг на воді Вишгородською РДА не приймалися. З наведених підстав УТІ КОДА прийшло до висновку, що у Вишгородському районі Київської області відсутні бази для стоянки малих суден, відкриті у встановленому Законом України «Про внутрішній водний транспорт», а також зазначили, що відповідно до припису частини першої статті 42 Закону, використання баз для стоянки малих суден, відкритих не у встановленому цим Законом порядку, забороняється. Таким чином, відповідач не міг вийти у внутрішні води України в межах Вишгородського району Київської області з бази для стоянки малих суден, відкритої у встановленому Законом порядку. Більш того, на момент вчинення адміністративного правопорушення на території України діяв правовий режим воєнного стану, введений Указом Президента України та затверджений законами України, а також на території Київської області діяло рішення Ради оборони Київської області, введене в дію відповідним розпорядженням Київської обласної військової адміністрації, яким було встановлено обмеження на використання водних об`єктів та судноплавство маломірних (маломістких) суден. Згідно з рішенням Ради оборони Київської області, у період дії воєнного стану забороняється або обмежується вихід маломірних плавзасобів на водні об`єкти Київської області без відповідного дозволу уповноважених органів, зокрема з міркувань безпеки, охорони громадського порядку та запобігання загрозам національній безпеці. Про введення таких обмежень було попереджено через засоби масової (телебачення, радіо, періодичні видання, тощо) та мережі Інтернет а на відповідних інформаційних, новинних та соціальних вебресурсах. Рішення Ради оборони є обов`язковим до виконання на відповідній території та підлягає застосуванню всіма фізичними та юридичними особами незалежно від їх обізнаності з конкретним змістом таких обмежень. Таким чином, навіть за гіпотетичної відсутності порушення загальних правил судноплавства, сам факт виходу маломірного плавзасобу на воду в межах Київської області без дотримання обмежень, встановлених рішенням Ради оборони Київської області, є порушенням спеціального правового режиму, що додатково підтверджує правомірність дій посадової особи прикордонної служби. Щодо доводів про відсутність доказів та відеофіксації, то відповідачем зазначено, що чинне законодавство не містить вимоги щодо обов`язковості фото- чи відеофіксації адміністративного правопорушення. При цьому відсутність технічної фіксації не спростовує встановлені посадовою особою фактичні обставини. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
04.02.2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач ОСОБА_1 не має та не мав посвідчення судноводія малого/маломірного судна. Звертаю увагу суду, що керування маломірним судном в Україні без відповідного посвідчення судноводія є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 116 КУпАП. Виходячи з викладеного, у зв`язку із твердженням відповідача про факт безпосереднього керування плавзасобом ОСОБА_1 та об`єктивною відсутністю у останнього посвідчення судноводія, даний факт як мінімум повинен підтверджуватись, окрім голослівних тверджень, хоча б складеним протоколом за ч. 4 ст.116 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Як зазначалось в позовній заяві, в човні разом з ОСОБА_1 перебували й інші особи, але з незрозумілих причин, враховуючи виконання ОСОБА_1 вимог прикордонників щодо надання документів, що посвідчують особу, протокол за ч. 1 ст. 202 КУпАП складено саме відносно нього, з чим він був не згоден з самого початку. Тому позиція відповідача, що ОСОБА_1 керував плавзасобом, у зв`язку з чим саме його особу було притягнуто до адміністративної відповідальності не підтверджується належними доказами та викривляє фактичні обставини події. Крім того, ОСОБА_1 навіть не є власником маломірного плавзасобу "TRACER UA 2127", який зазначений в оскаржуваній постанові та про керування яким вказує відповідач у відзиві. Також представник позивача зауважує, що село Страхолісся не входить до складу прикордонної смуги і відповідно останній не перебував у прикордонній смузі та прикордонний режим не порушував. Відповідно спеціальний дозвіл, який видається відповідним підрозділом ДПС України йому був не потрібен. В районі виходу на воду в с. Страхолісся ніяких попереджень про це не було ні на березі водосховища, ні на в`їзді в населений пункт. На дату винесення оскаржуваної постанови посадова особа ДПСУ, яка її винесла, не володіла та органи ДПСУ до теперішнього часу не володіють достовірною інформацією щодо рішень щодо наявності або відсутності відведених баз для стоянки малих суден і баз для стоянки спортивних суден, місць базування суден флоту рибної промисловості, так як до теперішнього часу ДПСУ володіє тільки інформацією станом на 30.05.2025 року, що ніяк не охоплює час інкримінованого правопорушення. Застосовуючи положення рішення Ради оборони Київської області відповідач всупереч відповідних законодавчих актів, здійснює підміну понять: замість відповідальності за "порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду" впевнено має на увазі відповідальність за "порушення заборони виходу маломірних плавзасобів на водні об`єкти Київської області без відповідного дозволу уповноважених органів".
Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами, то розгляд справи здійснюється в письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи викладене, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
25.07.2025 року о 09 год. 45 хв. на південній околиці півострова Домантове (контрольований прикордонний район) виявлено громадянина України ОСОБА_1 , що здійснив вихід човном "TRACER UA 2127" на воду р. Дніпро поза встановленим пунктом базування та без відповідного інформування підрозділу Держприкордонслужби України.
За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення в.о. начальника першої прикордонної застави старший лейтенант ОСОБА_3 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення № 084438 від 12.08.2025 року
Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено на нього штрафу розмірі 850 грн.
Із таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач не погоджується, вважає його протиправним та просить суд його скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Приписами ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує наступне.
Диспозицією ч. 1 ст. 202 КУпАП встановлено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.
Відповідач в оскаржуваній постанові стверджує, що позивачем порушено прикордонний режим внаслідок здійснення виходу маломірного плавзасобу у внутрішні води у межах контрольованого прикордонного району без відповідного інформування підрозділу ДПС України.
Статтею 2 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що захист державного кордону України є невід`ємною частиною загальнодержавної системи забезпечення національної безпеки і полягає у скоординованій діяльності військових формувань та правоохоронних органів держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Ця діяльність провадиться в межах наданих їм повноважень шляхом вжиття комплексу політичних, організаційно-правових, дипломатичних, економічних, військових, прикордонних, імміграційних, розвідувальних, контррозвідувальних, оперативно-розшукових, природоохоронних, санітарно-карантинних, екологічних, технічних та інших заходів.
Координація діяльності із захисту державного кордону України утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів здійснюється:
у мирний час, а також поза ділянками державного кордону України, на яких відповідно до цього Закону здійснюється прикриття державного кордону України, - Державною прикордонною службою України;
у межах ділянок державного кордону України в районах ведення воєнних (бойових) дій, визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України, - відповідним військовим командуванням;
у межах ділянок державного кордону України, на яких відповідно до цього Закону здійснюється прикриття державного кордону України, - органом військового управління Збройних Сил України.
Статтею 8 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.
За змістом ст. 23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.
Систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, ведення обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих (яхт-клуб, марина, місце базування суден флоту рибної промисловості) і спортивних суден, у пунктах базування (далі - об`єкти базування) малих, спортивних суден, інших плавучих засобів, призначених для занять спортом або відпочинку (водний мотоцикл тощо) (далі - малі, спортивні судна, інші плавзасоби), їх випуску, плавання і пересування в територіальному морі та внутрішніх водах України визначаються Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 р. № 1147 (далі - Положення № 1147) .
Статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.
Також, згідно з пп. 2 п. 2 Положення № 1147 контрольований прикордонний район - це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів.
Пунктом 7 Положення № 1147 визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).
Особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п. 10 Положення про прикордонний режим).
Перелік міст і районів, у межах території яких можуть бути встановлені контрольовані прикордонні райони визначався як додаток до Положення № 1147, однак на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 890 від 04.08.2021 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань прикордонного режиму» перелік міст і районів, у межах території яких можуть бути встановлені контрольовані прикордонні райони, затверджений цією постановою, було виключено та одночасно як Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 р. № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони» викладено в новій редакції Перелік міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони, до якого включено Вишгородський район Київської області.
Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення № 084438 від 12.08.2025 року місцем вчинення адміністративного правопорушення є південні околиці півострова Домантове, що територіально належить до Вишгородського району Київської області. Отже, місце вчинення адміністративного правопорушення належить до контрольованого прикордонного району.
Згідно з п. 33 Положення № 1147 випуск малих, спортивних суден, інших плавзасобів у територіальне море, внутрішні води України здійснюється адміністраціями об`єктів базування після належного оформлення відповідно до правил безпечної експлуатації баз для стоянки малих суден або правил безпечної експлуатації баз для стоянки спортивних суден, погоджених органами охорони державного кордону, у зоні відповідальності яких вони розташовані.
Експлуатація об`єктів базування всіх форм власності та випуск з них малих, спортивних суден, інших плавзасобів без наявності адміністрацій об`єктів базування забороняється.
Малі, спортивні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2 морських миль) у територіальне море та внутрішні води України відповідно до місцевих правил плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді за умови завчасного (не пізніше ніж за одну годину до виходу) інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності яких вони розташовані.
Позивач визнає факт виходу на воду у човні "TRACER UA 2127" в акваторію Київського водосховища, який мав місце 27.07.2025 року. Втім, ним не представлено суду доказів того, що випуск (вихід на воду), який мав місце 27.07.2025 року, здійснено ним з дотриманням вищенаведених вимог п. 33 Положення № 1147.
При цьому, суд бере до уваги те, що як вбачається з листа Управління транспортної інфраструктури Київської обласної державної адміністрації № 42.01-08-25/1199 від 28.10.2025 року Вишгородська районна державна (військова) адміністрація листом від 30.05.2025 № 07-16/2108 повідомила, що станом на 30.05.2025 заяви про внесення до переліку відкритих баз для стоянки малих суден і баз для стоянки спортивних суден, місць базування суден флоту рибної промисловості до Вишгородської РДА не надходили. На запит УТІ КОДА від 27.05.2025 № 07-15/2722 Вишгородська РДА листом від 30.05.2025 № 07-16/2105 повідомила, що станом на 30.05.2025 рішення про відведення місць (зон) для проведення розваг на воді з використанням водних мотоциклів та/або засобів для розваг на воді Вишгородською РДА не приймалися. З наведених підстав УТІ КОДА прийшло до висновку, що у Вишгородському районі Київської області відсутні бази для стоянки малих суден, відкриті у встановленому Законом України «Про внутрішній водний транспорт».
Таким чином, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що позивач взагалі не міг вийти у внутрішні води України в межах Вишгородського району Київської області за відсутності офіційно відкритих баз для стоянки малих суден у цьому районі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правовірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Оскаржувана постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.
В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки виключено незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
А тому з врахуванням зазначеного суд не вбачає підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 139 КАС України, враховуючи відмову у задоволенні вимог позивача, а також відсутність клопотання відповідача про стягнення на його користь судових витрат, такі зі сторін не стягуються.
Керуючись ст. 251, 252, 280, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 73, 74, 77, 139, 241, 242, 286 КАС України, суд 

У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників справи: 
позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя        Я.К. Левицька