Олевський районний суд Житомирської області    
Справа № 287/2015/25
2/287/606/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача.
До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі – позивач, ТОВ «ФК «ЕЙС») до ОСОБА_1 (далі – відповідачка, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості.
На обґрунтування поданого позову ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначило про те, що 25.10.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 175470332 на суму 15000 грн. 00 коп.
Відповідачка ініціювала укладення кредитного Договору, оформивши Заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний Договір з використанням одноразового ідентифікатора.
Сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, у тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строків та умов користування коштами, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.
Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі та 25.10.2020 року перерахував відповідачці грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 відповідачки, яку остання вказала у Заявці при укладенні кредитного Договору.
28 листопада 2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Додатковими угодами до вказаного договору строк його дії було продовжено.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 113 від 22.12.2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 175470332.
05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, предметом якого є відступлення прав вимог, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимог. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленого у відповідному Додатку до договору.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 175470332.
Крім того, 08.07.2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач уклали Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним Договором. Перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого позивач став кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набув відповідні Права Вимоги.
Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 08.07.2025 за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 року від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 38310 грн. 00 коп.
Враховуючи зазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 175470332 від 25.10.2020 року становить 38310,00 грн., яка складається з: 15000,00 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 23310,00 грн. – заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованості за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути на його користь із відповідачки разом із понесеними судовими витратами та сплаченим судовим збором за подання позовної заяви до суду.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Винару Л.В.
Оскільки, відповідачкою у позовній заяві вказана фізична особа суд на виконання вимог ЦПК України звернувся до відповідного органу реєстрації місця проживання з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачки по справі ОСОБА_1 
10.11.2025 року на адресу суду від Олевської міської ради Житомирської області за вих. №3142 від 06.11.2025 року надійшла відповідь зі змісту якої слідує, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області Винара Л.В. від 11.11.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано письмові докази по справі.
09.12.2025 року на адресу суду, за допомогою підсистеми «Електронний суд», від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Шаповал Г.Г. надійшла заява про вступ у справу як представника. 
24.12.2025 року від заступника начальника Департаменту контролю, організації та супроводження операційної діяльності Акціонерного товариства «ВСТ БАНК» Пісковської А. надійшла витребувана судом інформація.
22.01.2026 року на адресу суду, за допомогою підсистеми «Електронний суд», від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Шаповал Г.Г. надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві адвокат Шаповал Г.Г. вказує про те, що 25.10.2020 року між позивачем ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. строком на 22 дні до 16 листопада 2020 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,41 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Зазначений договір підписано електронним підписом відповідачки, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачкою умов кредитування та не оспорюється. Таким чином, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 22 дні, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у разі задоволення позовних вимог, проценти за користування кредитними коштами можуть бути стягнуті в межах строку дії кредитного договору. З огляду на вищевикладене, з відповідачки на користь позивача можуть бути стягнуті відсотки, нараховані за період з 25.10.2020 року по 16.11.2020 року, які розраховані наступним чином, беручи до уваги розмір процентної ставки у розмірі 0,41 на день: 15000,00 грн. х 22 дні х 0,41 відсотків/100 = 1353 грн. 00 коп. Тобто, всього до стягнення з відповідачки ОСОБА_1 підлягає 1353 грн. 00 коп. договірних відсотків. Крім того, адвокат Шаповал Г.Г. зазначає, що з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатським об`єднанням роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, прохання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного провадження та за відсутністю представника позивача, витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. Крім того, оскільки порушення права позивача настало 16.11.2020 року, тобто з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання, строк позовної давності сплив 16.11.2023 року. На підставі наведеного, представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Шаповал Г.Г. просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» та відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.
Також, 22.01.2026 року на адресу суду, за допомогою підсистеми «Електронний суд», від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Шаповал Г.Г. надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідачки та її представника, з урахуванням наданого відзиву.
26.01.2026 року на адресу суду,за допомогою підсистеми «Електронний суд», від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» Полякова О.В. надійшла відповідь на відзив. Щодо строку позовної давності представник позивача вказує про те, що строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, відповідно до ст. 261 ЦК України. Тобто, відлік початку позовної давності починається саме 04.02.2021 року. З огляду на зазначене, строк позовної давності закінчується 04.02.2024 року. Таким чином, позовна давність сплила під час дії воєнного стану та вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд. Також, представник позивача вказує про те, що всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору. Уклавши договір позичальник підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідачка отримала екземпляр договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов договору на сайті первісного кредитора. Інформація надана ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з дотриманням всіх вимог законодавства, виклавши її в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме відповідачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заяву на сайті ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». У позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором, як у межах строку його дії так і після спливу строку кредитування. Крім того, оскільки позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, отже робота адвоката виконана належним чином. На підставі наведеного, просить суд прийняти відповідь на відзив, врахувати її при розгляді справи по суті, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №175470332 від 25.10.2020 року у розмірі 38310 грн. 00 коп., та судові витрати пов`язані з розглядом справи.
02.02.2026 року на адресу суду від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Шаповал Г.Г. надійшли заперечення на відповідь на відзив. У наданих запереченнях адвокат Шаповал Г.Г. зазначає, що позивач протягом майже п`яти років не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, не ініціював жодних заходів судового захисту, натомість продовжував нарахування відсотків за короткостроковим кредитом. Така тривала пасивна поведінка свідчить про свідоме зволікання з реалізацією права на судовий захист та призвела до штучного збільшення розміру позовних вимог. Посилання позивача у відповіді на відзив на зупинення перебігу строків позовної давності на період воєнного стану саме по собі не може розглядатися як безумовна підстава для ігнорування наслідків багаторічної бездіяльності. Зупинення перебігу строків не звільняє сторону від обов`язку діяти добросовісно і розумно і не може використовуватися як формальний механізм уникнення правових наслідків спливу строку позовної давності. На переконання представника відповідачки позивач не довів та матеріалами справи не підтверджено, що у період з моменту виникнення заборгованості – 16.11.2020 року до звернення до суду він перебував у зоні активних бойових дій, на тимчасово окупованій території або був об`єктивно позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права. За обставин цієї справи, коли заборгованість за кредитним договором виникла 16.11.2020 року, а позивач звернувся до суду лише через майже п`ять років та не надав жодних доказів об`єктивної неможливості звернення до суду в межах установленого законом строку, адвокат Шаповал Г.Г. просить суд врахувати зазначені заперечення та відхилити доводи, викладені у відповіді позивача на відзив під час розгляду справи по суті.
03.02.2026 року від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ЕЙС» Полякова О.В. надійшли додаткові пояснення у справі. Вказані додаткові пояснення за своїм змістом є ідентичними поясненням представника позивача щодо застосування строку позовної давності, наведеним ним у відповіді на відзив на позовну заяву. 
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної просить проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Шаповал Г.Г. у судове засідання не з`явилися, як зазначено вище, у матеріалах справи наявне клопотання адвоката Шаповал Г.Г. про розгляд справи без її участі та участі її довірительки ОСОБА_1 .
З огляду на викладені обставини, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що 25.10.2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 уклали договір №175470332, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму 15000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.3, п. 1.4 або п. 1.5 цього Договору (а.с. 50-53).
Згідно п. 1.2 – 1.3 Договору кредит надається (договір укладається) строком на 22 дні від дати отримання кредиту позичальником. На період строку визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,45 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Відповідно до п. 1.4. у випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення).
Згідно інформації наданої Акціонерним товариством «ВСТ БАНК» від 15.12.2025 року №4625-БТ банк підтверджує, що 25.10.2020 року відбулась фінансова операція по безготівковому зарахуванню коштів в сумі 15000 грн. 00 коп. на рахунок, який належить ОСОБА_1 .
Слід зазначити, що у наданих суду відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідачки не заперечувала факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 15000 грн. 00 коп.
28.11.2018 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передає ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги, в тому числі і права вимоги, які виникнуть в майбутньому (а.с. 107-117).
28.11.2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжено до 31.12.2020 року (а.с. 118).
31.12.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжено до 31.12.2021 року (а.с. 119-128).
31.12.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжено до 31.12.2022 року (а.с. 129).
31.12.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжено до 31.12.2023 року (а.с. 130).
31.12.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2024 (а.с. 131).
22.12.2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» підписали реєстр права вимоги № 113, відповідно до якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 175470332, сума боргу - 15000 грн. 00 коп., проценти – 13805 грн. 00 коп., загальна сума боргу – 28805 грн. 00 коп. (а.с. 104-106).
05.08.2020 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників (а.с. 91-99).
03.08.2021 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду № 2 до Договору факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року (а.с. 100).
30.12.2022 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено додаткову угоду № 3 до Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року (а.с. 101).
З реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 вказана у списку боржників за кредитним договором № 175470332, сума боргу - 15000 грн. 00 коп., проценти 23310 грн. 00 коп., загальна сума боргу 38310 грн. 00 коп. (а.с. 88-90).
08.07.2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, за умовами якого, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передає ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги до боржників (а.с. 76-86).
З витягу з реєстру боржників від 08.07.2025 року до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 вказана у списку боржників за кредитним договором № 175470332, сума боргу - 15000 грн. 00 коп., проценти 23310 грн. 00 коп., загальна сума боргу 38310 грн. 00 коп. (а.с. 73-75).
Відповідно до розрахунку боргу за договором № 175470332 від 25.10.2020 року, складеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», заборгованість ОСОБА_1 становить 28550 грн. 00 коп., з яких: 15000 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою та 13805 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період із 25.10.2020 року по 22.12.2020 року (а.с. 64-65).
Відповідно до розрахунку боргу за договором № 175470332 від 25.10.2020 року складеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість ОСОБА_1 становить 38310 грн. 00 коп., з яких: 15000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою та 23310 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період із 22.12.2020 року до 30.05.2023 року (а.с. 62-63).
Згідно із випискою з особового рахунку за кредитним договором № 175470332 від 25.10.2020 року, складеного ТОВ «ФК«ЕЙС», заборгованість ОСОБА_1 становить 38310 грн. 00 коп., з яких: 15000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою та 23310 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 61).
Застосовані норми права, позиція суду.
Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннямист. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина першастатті 95 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77ЦПК України).
Відповідно достатті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача.
Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7статті 81 ЦПК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Позивач довів, що було укладено договір № 175470332 від 25.10.2020 року, за яким ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало відповідачці грошові кошти в розмірі 15000 грн. 00 коп. строком на 22 дні.
Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина першастатті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина першастатті 519 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).
Суд встановив, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 № 175470332 від 25.10.2020 року перейшло від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС».
Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на підтвердження розміру невиконаного відповідачкою зобов`язання за договором кредиту № 175470332 від 25.10.2020 року, надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, за якими невиконане зобов`язання з повернення становить 38310 грн. 00 коп., з яких: 15000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою та 23310 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими за період із 25.10.2020 року до 30.05.2023 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.
Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в сумі 15000 грн. 00 коп.
Вирішуючи спір в частині розміру боргу за процентами за договором № 175470332, суд дійшов таких висновків.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається строком на 22 дні.
Відповідно до п. 4.3 кредитного договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).
Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).
В цьому випадку згідно поданих суду розрахунків проценти за користування кредитними коштами нараховано з 25.10.2020 року по 30.05.2023 року, тобто поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання позивач у порядку і розмірі, визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України не заявляв, розрахунку заборгованості не надавав.
За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.
Таким чином, враховуючи наведене, а також факт неповернення відповідачкою кредитних коштів та строк дії договору, який сторонами не було продовжено підлягають стягненню проценти за період з 20.10.2020 року по 16.11.2020 року в розмірі 1353 грн. 00 коп.
Що стосується викладеного представником відповідачки у поданому письмовому відзиві на позовну заяву вимоги про відмову в позові за спливом строків позовної даності то така не підлягає задоволенню виходячи із наступного. 
25.10.2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою укладено Кредитний договір № 175470332, згідно якого відповідачці надано грошові кошти (кредит) в сумі 15000,00 грн. строком на 22 дні. Таким чином, кінцева дата повернення кредиту визначається 16.11.2020 року.
Строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, відповідно до ст. 261 ЦК України. Тобто, відлік початку позовної давності починається саме 16.11.2020 року. З огляду на вищезазначене, строк позовної давності закінчується 16.11.2023 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (СОVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020, прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.
Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності припадає на період після 02.04.2020, то він продовжується до кінця дії карантину, тобто до 30.06.2023.
Разом з тим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року до 26 березня 2022 року. Аналогічними Законами України воєнний стан неодноразово продовжувався і діє по даний час.
Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, Позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України.
Розподіл судових витрат.
За змістом ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1-2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позову, із відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1034 грн. 12 коп.
Вирішуючи питання про стягнення із відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп., суд виходить із наступного.
За змістом п.1 ч.3ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правиламист.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Крім того, відповідно до ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертоюстатті 137 ЦПК України.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: копію Договору про надання правничої допомоги, що укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», копію Акта прийому-передачі наданих послуг, копію свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частинами другою-третьоюстатті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, ціну позову, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, керуючись принципами справедливості та верховенства права, зважаючи на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» та стягнення із відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 175470332 від 25.10.2020 року у розмірі 16353 (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят три) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» сплачений судовий збір у розмірі 1034 (одна тисяча тридцять чотири) грн. 12 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України: 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310А.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Л.В. Винар