КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3978/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: представника скаржника - адвоката Кондратова М. І.,
представника приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. - адвоката Шпак В. І. (в режимі ВКЗ),
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»
на ухвалу Обухівського районного суду Київської області у складі судді Потабенко Л. В.
від 17 жовтня 2025 року
у цивільній справі № 1018/2262/2012 Обухівського районного суду Київської області 
за скаргою ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 
про визнання дій та рішень протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Скаржник, ОСОБА_1 , звернулася до Обухівського районного суду Київської області зі скаргою, в якій, просила суд 1) визнати дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича щодо винесення 07.08.2023 постанови про скасування процесуального документа в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, а саме скасування постанови від 07.08.2023 про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» кредитної заборгованості в сумі 42 233,76 доларів США, що еквівалентно до національної валюти 334 740,55 грн. Сторона стягувача замінена у виконавчому провадженні з ПАТ «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на його правонаступника, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» незаконними та протиправними; 2) визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича від 07.08.2023 про скасування процесуального документа в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, а саме про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.08.2023, що видав Куземченко Андрій Сергійович при примусовому виконанні, назва документу: Виконавчий лист № 2-352/12 виданий 10.01.2013, документ видав: Обухівський районний суд Київської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» кредитної заборгованості в сумі 42 233,76 доларів США, що еквівалентно до національної валюти 334 740,55 грн. Сторона стягувача замінена у виконавчому провадженні з ПАТ «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на його правонаступника, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»; та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича вчинити дії, в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», щодо закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 на підставі постанови про закінчення виконавчого від 07.08.2023, винесеної ним в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 .
Свої вимоги скаржник обґрунтовувала тим, що 10.01.2013 Обухівським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-352/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» кредитної заборгованості в сумі 42 233,76 доларів США, що еквівалентно до національної валюти 334 740,55 грн.
У подальшому сторона стягувача була замінена у виконавчому провадженні з ПАТ «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на його правонаступника, а саме на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
16.01.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрія Сергійовича було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо його примусового виконання.
17.06.2025 представник боржника звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_2 19.06.2025 боржнику стало відомо про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А. С. 07.08.2023 на підставі ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було прийняте рішення та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, однак, з матеріалів виконавчого провадження боржнику також стало відомо, що 07.08.2023 приватним виконавцем було прийнято інше рішення та винесено іншу постанову про скасування процесуального документа в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, а саме скасування винесеної ним же його постанови від 07.08.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2. Скаржник посилається на те, що Закон України «Про виконавче провадження» та Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» цього не передбачає і не наділяє приватного виконавця правом самостійно скасовувати свої ж постанови, а тому він був змушений звернутися до суду.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року скаргу задоволено частково.
Визнано дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. щодо винесення 07.08.2020 постанови про скасування процесуального документа в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, а саме: скасування постанови від 07.08.2023 про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ЕКСПОБАНК» кредитної заборгованості в сумі 42 233,76 доларів США, що еквівалентно до національної валюти 334 740 грн 55 коп., незаконними.
Визнано неправомірними та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. від 07.08.2023 про скасування процесуального документа в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, а саме про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.08.2023, що видав ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-352/12 виданого 10.01.2013 Обухівським районним судом Київської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ЕКСПОБАНК» кредитної заборгованості в сумі 42 233,76 доларів США, що еквівалентно до національної валюти 334 740 грн 55 коп. У іншій частині вимог скарги - відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.
Апелянт вважає, що суд безпідставно проігнорував положення абзацу 7 пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який у період дії воєнного стану надає приватному виконавцю право власною постановою скасувати свій же процесуальний документ за наявності об`єктивних підстав. Зазначає, що винесення постанови про закінчення провадження було технічною помилкою виконавця, який помилково застосував статтю 39 замість статті 37 вказаного Закону, що підтверджується змістом мотивувальної частини документа. Звертає увагу на те, що боржник не обґрунтував порушення своїх прав, а скасування помилкової постанови відбулося протягом одного дня, що свідчить про виправлення технічного недогляду. Апелянт наголошує на процесуальних порушеннях, зокрема на відсутності в скарзі ідентифікатора доступу до виконавчого провадження та пропуску боржником десятиденного строку на оскарження без подання клопотання про його поновлення. Вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 126 ЦПК України перейшов до розгляду скарги за наявності підстав для залишення її без розгляду. Крім того, апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду щодо обов`язковості встановлення факту порушення прав скаржника як підстави для задоволення скарги (постанова КГС ВС від 26.02.2021 у справі № 910/15888/17). Стягувач підкреслює, що дії боржника спрямовані виключно на ухилення від виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представника скаржника - адвокат Кондратов М. І. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Представник приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. - адвокат Шпак В. І. (в режимі ВКЗ), підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Апелянт (стягувач) просив розглядати справи без участі його представника.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., пояснення представника скаржника та представника приватного виконавця, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-352/12, виданого 10.01.2013 Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» кредитну заборгованість в сумі 42 233,76 доларів США , що еквівалентно до національної валюти 334 740,55 грн.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Експобанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі по цивільній справі № 2-352/12 виданому 10.01.2013 Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 334 740,00 грн.
16.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрієм Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника основної винагороди.
01.08.2023 представник стягувача звернувся із заявою про повернення виконавчих документів стягувачу.
Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А. С. 07.08.2023 на підставі п. 1 ч. 1. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» було прийняте рішення та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.
07.08.2023 приватним виконавцем було прийнято також рішення та винесено ще одну постанову про скасування процесуального документа в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, а саме скасування винесеної ним же його постанови від 07.08.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі ч. 3 ст. 74 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Звертаючись із скаргою, скаржник посилалась на те, що Закон України «Про виконавче провадження» та Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не передбачає і не наділяє приватного виконавця правом самостійно скасовувати свої ж постанови.
Задовольняючи скаргу боржника частково, суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець діяв поза межами повноважень, встановлених статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». Встановивши, що виконавець самостійно скасував власну постанову про закінчення провадження з мотивів допущення помилки при її формуванні, суд дійшов висновку про неправомірність таких дій. Суд зазначив, що чинне законодавство передбачає право виконавця лише на виправлення помилок, а не на скасування процесуальних документів за власною ініціативою. Таким чином, суд першої інстанції визнав оскаржувану постанову про скасування процесуального документа незаконною та скасував її. Водночас суд відмовив у зобов`язанні виконавця закінчити провадження, вважаючи це втручанням у його професійну діяльність.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень - це сукупність дій визначених законом органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. 
Основними засадами виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень, законність та диспозитивність. Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи. Здійснюючи судовий контроль за виконанням судових рішень, суд повинен перевірити відповідність дій виконавця вимогам закону та наявність реального порушення прав скаржника.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи незаконність дій приватного виконавця, послався на загальні положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Проте судом не було враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні діє правовий режим воєнного стану. 
Пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 3048-IX від 11.04.2023) встановлено спеціальне правило, згідно з яким у період дії воєнного стану приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні. 
Дана норма є спеціальною щодо статті 74 вказаного Закону та розширює повноваження приватного виконавця в умовах воєнного стану з метою забезпечення оперативності та ефективності виконавчих дій. Оскільки стягувач просив про повернення документа (ст. 37), а виконавець помилково застосував статтю про закінчення (ст. 39), скасування такої постанови в день її винесення було правомірним використанням повноважень, передбачених «Прикінцевими та перехідними положеннями» Закону. 
Отже, висновок суду першої інстанції про незаконність дій виконавця ґрунтується на неправильному тлумаченні норм матеріального права через незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів відхиляє доводи представника скаржниці про те, що технічна помилка виконавця не може вважатися об`єктивною підставою для скасування процесуального документа в розумінні п. 10-2 Розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження». Під «об`єктивними підставами» слід розуміти встановлені фактичні обставини (у даному випадку - наявність заяви стягувача про повернення документа за ст. 37), які перебувають у явному протиріччі із винесеним виконавцем рішенням. Виявлення виконавцем невідповідності власної постанови імперативним вимогам закону та дійсній волі сторін провадження є об`єктивною юридичною підставою для реалізації права на самоконтроль, наданого законом на період воєнного стану. Звужене тлумачення об`єктивності лише як зовнішніх факторів (форс-мажору) не ґрунтується на нормах закону та призводить до неможливості оперативного виправлення помилок, що шкодить меті виконавчого провадження - ефективному виконанню судового рішення
Незалежно від правомірності дій виконавця по суті, колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, розглянувши скаргу, подану з пропуском строку без поважних причин.
Відповідно до положень статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. При цьому частиною другою вказаної статті (в редакції Закону № 4094-IX від 21.11.2024) чітко встановлено імперативну вимогу, згідно з якою у разі подання скарги з пропуском строку та за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду. Вказана норма процесуального права не залишає суду дискреційних повноважень щодо розгляду скарги по суті, якщо встановлено факт пропуску строку без об`єктивно непереборних причин.
Як роз`яснено у постанові Верховного Суду від 09.10.2025 у справі № 127/2-8048/2010, при вирішенні питання про дотримання строків звернення судам необхідно ретельно досліджувати поведінку скаржника та з`ясовувати, чи мав він реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, проявляючи належний рівень обачності та цікавлячись станом виконавчого провадження. Верховний Суд акцентує увагу на тому, що право на судовий захист не є абсолютним і обмежене часовими рамками, спрямованими на забезпечення принципу юридичної визначеності. У цьому контексті колегія суддів наголошує на правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2022 у справі № 925/308/13-г, згідно з яким у виконавчому провадженні діє «презумпція обов`язку особи знати про стан своїх прав». Це означає, що сторона виконавчого провадження, будучи обізнаною про його наявність, повинна в розумні інтервали часу самостійно перевіряти хід виконання рішення, а посилання на неотримання копій документів поштою не може бути самостійною підставою для поновлення строку, якщо особа мала доступ до інформації іншими засобами.
Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не отримувала ідентифікатор доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження та не знала про постанову від 07.08.2023 до червня 2025 року, повністю спростовуються матеріалами справи та її власною поведінкою як учасника провадження.
З матеріалів виконавчого провадження, що були подані суду першої інстанції (а.с. 124-183, т. 2), встановлено, що 01.08.2022 адвокат скаржниці (боржника) звернувся до приватного виконавця із запитом про надання матеріалів провадження, у відповідь на який, 15.08.2022 виконавцем було направлено електронною поштою постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, що містила ідентифікатор доступу. Відповідно до принципу представництва, обізнаність адвоката про наявність ідентифікатора доступу прирівнюється до обізнаності самої сторони. Більше того, звернення самої ОСОБА_1 від 03.04.2023 із заявою про зменшення розміру виконавчого збору та отримання нею відповіді виконавця беззаперечно підтверджують факт її активної участі у провадженні № НОМЕР_2 та наявність у неї всіх необхідних даних для моніторингу стану справи задовго до винесення оскаржуваної постанови.
Колегія суддів зазначає, що за наявності ідентифікатора доступу та встановленого факту комунікації з виконавцем, боржниця, діючи розумно та добросовісно, повинна була дізнатися про скасування постанови про закінчення провадження (яке відбулося 07.08.2023) у десятиденний строк після вчинення цієї дії, оскільки інформація в системі АСВП оновлюється в режимі реального часу. Будь-яке інше тлумачення створювало б умови для безпідставного затягування виконання судового рішення на роки.
Додатковим доказом обізнаності скаржниці колегія суддів вважає той факт, що 19.09.2023 за заявою стягувача було відкрито нове виконавче провадження № 72828666 з виконання того самого виконавчого листа. ОСОБА_1 не лише знала про відкриття нового провадження, а й брала у ньому активну участь, зокрема зверталася з клопотаннями про зняття арештів з рахунків. Колегія суддів акцентує увагу на тому, що факт відкриття наступного провадження боржницею не оскаржувався, що свідчить про її тривале та послідовне погодження із правомірністю подальшого примусового виконання судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, за умови юридичної чинності постанови про закінчення провадження, повторне відкриття виконавчих дій за тим самим документом було б неможливим в силу прямої заборони закону. Отже, усвідомлюючи факт відкриття нового провадження № 72828666 та не заперечуючи проти нього, ОСОБА_1 фактично визнала правомірність скасування попереднього стану «закінчення» провадження та підтвердила свою обізнаність про триваючий характер стягнення заборгованості.
За таких обставин, нинішнє оскарження постанови про скасування процесуального документа від 07.08.2023 та вимоги щодо «закінчення» провадження за умови попередньої тривалої участі у виконанні без жодних заперечень, є проявом суперечливої поведінки боржника. Така позиція скаржниці суперечить доктрині venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка ґрунтується на принципі добросовісності. Подібна поведінка спрямована не на захист порушеного права, а на створення штучних перешкод для виконання судового рішення, що набрало законної сили, що є недопустимим у цивільному судочинстві
Зважаючи на викладене, звернення ОСОБА_1 до суду лише 30.06.2025 зі скаргою на дії, вчинені у серпні 2023 року, свідчить про пропуск строку оскарження майже на два роки. За умови наявності ідентифікатора доступу, активної участі адвоката та самої боржниці у виконавчих діях протягом 2022-2024 років, посилання на «випадкове» виявлення постанови представником у 2025 році не може вважатися поважною причиною пропуску строку в розумінні статті 449 ЦПК України. 
Таким чином, враховуючи положення статей 126, 376 та 449 ЦПК України, встановлений факт пропуску строку оскарження за відсутності поважних причин є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції з підстав визначених ст. 367 ЦПК України та залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року скасувати.
Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Куземченка Андрія Сергійовича залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 07 квітня 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов