Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/3333/25

13 березня 2026 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.
з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В..
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог:
ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 30.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2108955254718, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 5600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5600,00 грн.
Договір укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом ОСОБА_1 (вчиненим одноразовим ідентифікатором). Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому позикодавцем було перераховано грошові кошти.
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами, у тому числі за договором, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та позичальником ОСОБА_1 , а також ТОВ «Вердикт Капітал» одержало право (замість товариства) вимагати від боржника виконання всіх грошових зобов`язань за договором, право вимоги за яким передано.
У свою чергу, 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108955254718.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 2108955254718 від 30.03.2021.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе за договором зобов`язань, у неї виникла заборгованість, яка станом на день формування поховної заяви становить 97144,88 грн, та складається із: 5600,00 грн – заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 91544,88 грн – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 91544.88 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 72662,24 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 5600,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 67062,24 грн.
Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Стислий виклад позиції сторін:
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, у поданій позовній заяві просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором в сумі 72662,24 грн, та стягнути сплачені судові витрати по справі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, шляхом надіслання судового виклику у вигляді електронного документа на його електронну адресу, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.01.2026 відкрито провадження по даній справі. Постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Станом на день винесення рішення відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом:
Судом встановлено, що 30.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансових послуг № 2108955254718 «Стандартний», згідно п. 1.1 якого Товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 5600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (а.с. 26-28).
Відповідно до п. 1.2 договору, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, які є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до п.п. 1.3, 1.9. договору, орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 (один) рік.
Згідно п. 1.4. договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі – «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2.00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки – фіксована.
Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (L3) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Також в матеріалах справи містяться паспорт споживчого кредиту (додаток № 3 до договору) та графік платежів (додаток № 2 до договору), підписані відповідачем ОСОБА_1 30.03.2021 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (L3), згідно яких сторони погодили строк кредитування 16 днів (з 30.03.2021 по 30.03.2021), та проценти за користування кредитом у сумі 1792,00 грн (а.с. 62-64).
у заяві-анкеті (для отримання кредиту), яка є додатком № 1 до кредитного договору, та інформації щодо порядку (процедури) укладання електроного договору, відповідач ОСОБА_1 просила надати кредитні кошти на строк 16 днів, зобов`язалась повернути кредит у розмірі 5600,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1792,00 грн (а.с. 65-66, 73).
Відповідно до п. 3.1 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», кредитодавець після укладення договору фінансового кредиту надає споживачу фінансовий кредит, шляхом безготівковою перерахування коштів однією сумою на банківський рахунок (картку), вказаний споживачем при реєстрації на веб-сайті товариства (а.с. 67-69).
Із заяви-анкети (для отримання кредиту) та інформації щодо порядку (процедури) укладання електроного договору вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 при реєстрації на веб-сайті ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було вказано карту НОМЕР_1 (а.с. 65-66, 73).
Згідно відповіді на запит ТОВ ФК «Вей фор пей» від 04.11.2025 вбачається, що на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказу грошових коштів, ТОВ ФК «Вей фор пей» здійснено наступний переказ грошових коштів: номер карти – НОМЕР_1 , власник карти (емітент) банк – JSC OSCHADBANK, категорія карти – НОМЕР_2 , час запиту – 30.03.2021 18:21:31, номер договору згідно інформації від кредитора – 2108955254718, сума – 5600, валюта – UAH (а.с. 70).
01.12.2021 укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021 (а.с. 10-24).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників (додаток № 3) від 03.12.2021 до договору факторину № 1-12 від 01.12.2021, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 46032,00 грн, з яких: 5600,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 40432,00 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 25).
10.01.2023 укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108955254718 від 30.03.2021 (а.с. 29-46).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників (додаток № 3) від 10.01.2023 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 97144,88 грн, з яких: 5600,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 91544,88 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 47).
Згідно розрахунків, складених ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021 станом на 05.12.2025 становить 97144,88 грн, з яких: 5600,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 40432,00 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Служба миттєвого кредитування» станом на 30.11.2021; 51112,88 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» з 01.12.2021 по 10.01.2023 (а.с. 8-9, 71-72).
Разом з тим, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 72662,24 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 5600,00 грн; заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги – 67062,00 грн.
Мотиви, з яких виходить суд та застовані норми права:
Щодо укладення кредитного договору та видачі коштів за договором.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.
Електронний договір має включати всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підтвердження законності та обґрунтованості позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надало суду договір про надання фінансових послуг № 2108955254718 «Стандартний» від 30.03.2021, укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_2 (шляхом підписання договору, заяви-анкети (для отримання кредиту) (додаток № 1 до договору), графіку платежів (додаток № 2 до договору), паспорта споживчого кредиту (додаток № 3 до договору), і підписаний відповідачем 30.03.2021 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором – L3; інформацію щодо порядку (процедури), хронологію дій щодо укладення електронного договору; повідомлення від 04.11.2025 про перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача; розрахунки заборгованості за кредитним договором, тощо.
Правилами надання грошових коштів у позику, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення договору між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , а саме: відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Служба миттєвого кредитування» подала заявку на отримання кредиту (вказала всі дані, відмічені у заявці в якості обов`язкових для заповнення) за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту; Товариство проінформувало позичальника про прийняте рішення щодо видачі кредиту відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та статті 641, 642 ЦК України, після чого надіслало ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання кредитного договору; відповідач в особистому кабінеті ознайомилась з пропозицією ТОВ «Служба миттєвого кредитування» щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства; відповідач надав відповідь електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Товариства, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий відповідачу в смс-повідомленні), відповідно до ст.ст. статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»; ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало підтвердження про укладання договору, та відповідачем підписано договір.
Із наведеного вище порядку при укладенні договору ОСОБА_1 здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.
Отже, договір містить всі істотні умови, характерні для такого виду договорів, та позичальник за допомогою електронного підпису погодилась з такою редакцією договору і отримала кошти за умовами договору кредитування.
Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, тому суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Факт отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів на підставі договору про надання фінансових послуг № 2108955254718 «Стандартний» у розмірі 5600,00 грн, підтверджується відповідю на запит ТОВ ФК «Вей фор пей» від 04.11.2025.
Позивач надав суду всі наявні в нього докази, які підтверджують наявність кредитних правовідносин між сторонами та їх розмір, а також їх правомірність та відповідно й отримання коштів відповідачем, однак остання не довела суду, що у неї немає обов`язку щодо сплати заборгованості, яка підлягає стягненню.
Відтак суд дійшов висновку про доведеність укладення кредитного договору № 2108955254718 від 30.03.2021 між первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 , та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача.
Щодо переходу прав вимоги за кредитним договором.
01.12.2021 укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021.
10.01.2023 укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021.
Факт переходу права вимоги до позивача за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021 підтверджується актами приймання-передачі реєстрів боржників та реєстрами боржників, підписаними представниками сторін договору та скріпленими печатками Товариств.
Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.
Дані договори є результатом домовленості сторін і відповідають загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників (додаток № 3) від 03.12.2021 до договору факторину № 1-12 від 01.12.2021, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 46032,00 грн, з яких: 5600,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 40432,00 грн – заборгованість за відсотками.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників (додаток № 3) від 10.01.2023 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 97144,88 грн, з яких: 5600,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 91544,88 грн – заборгованість за відсотками.
Обидва договори (факторингу та відступлення прав вимоги) та реєстри боржників містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , та суми заборгованостей. Договори та акти приймання-передачі реєстру боржників містять підписи та печатки сторін, тому є належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021.
Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач заборгованість за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021 не погашала, внаслідок чого станом на 05.12.2025 у неї утворилась заборгованість в розмірі 97144,88 грн, з яких: 5600,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 40432,00 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» станом на 30.11.2021; 51112,88 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» з 01.12.2021 по 10.01.2023.
Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 72662,24 грн, з яких: 5600,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 67062,24 грн – заборгованість за нарахованими відсотками.
Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти на час звернення до суду не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в сумі 5600,00 грн.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.
Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Пунктом 1.4 Договору про надання фінансових послуг 2108955254718 від 30.03.2021 визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку:
a) 2,00% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;
б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а);
в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б);
г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в);
д) тип процентної ставки – фіксована.
Водночас у заяві-анкеті (для отримання кредиту), яка є додатком № 1 до кредитного договору, та інформації щодо порядку (процедури) укладання електроного договору, відповідач ОСОБА_1 просила надати кредитні кошти на строк 16 днів, зобов`язалась повернути кредит у розмірі 5600,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1792,00 грн.
Також в матеріалах справи містяться паспорт споживчого кредиту (додаток № 3 до договору) та графік платежів (додаток № 2 до договору), підписані відповідачем ОСОБА_1 30.03.2021 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, згідно яких сторони погодили строк кредитування 16 днів (з 30.03.2021 по 30.03.2021), та проценти за користування кредитом у сумі 1792,00 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2022 у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 у справі № 333/7121/18 (провадження № 61-9581св21) зазначено, що: «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору».
У пункті 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено: «З 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції: статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті); статті 19 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про заборону нечесної підприємницької практики - будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 статті 1 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (пункт 2 частини другої статті 19). За змістом абзацу першого частини другої цієї статті підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах (пункти 3 і 4 частини другої статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (абзац восьмий частини другої вказаної статті у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV)».
Вказаний Договір про надання фінансових послуг не в повній мірі відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь банку.
Зокрема, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 64062,24 грн.
Разом з тим така позовна вимога є необґрунтованою та несправедливою для відповідача у розумінні п. 5 ч. 3ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з огляду на те, що сторонами при укладенні договору про надання фінансових послуг № 2108955254718 «Стандартний» було погоджено розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами (згідно додатків № 1 (заява-анкета), № 2 (графік платежів), та № 3 (паспорт споживчого кредиту) до вказаного договору) не мав перевищувати суму 1792,00 грн за весь період кредитування (16 днів).
Статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою (згідно умов договору 16 днів з моменту отримання кредиту) не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором про надання фінансових послуг № 2108955254718 від 30.03.2021.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021 в сумі 7392,00 грн, з яких: 5600,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту); 1792,00 грн – сума заборгованості за нарахованими відсотками.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання до суду даної позовної заяви, позивачем згідно вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн згідно платіжної інструкції № 0591880021 від 23.12.2025 (а.с. 7).
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (7392,00 грн, що становить 10,17% від ціни позову 72662,24 грн). Тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 246,36 грн (10,17%).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Позивачем поставлено питання про стягнення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування розміру понесених позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрат на правничу допомогу у розмірі 25000 грн, разом з позовною заявою подано наступні документи: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; тарифи на послуги АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», в яких зазначені види послуг та їх вартість; заявка на отримання юридичної допомоги № 1629 від 03.11.2025 на суму 15000,00 грн; витяг з акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: надання усної консультації з вивченням документів (варість 1 години 2000,00 грн) – 4000,00 грн (за 2 години), підготовка пропозицій (вартість однієї години 2000,00 грн) – 6000,00 грн (за три години), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (варість 1 години 3000 грн) – 15000 грн (за 5 годин) (а.с. 55-61).
Разом з тим, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (7392,00 грн, що становить 10,17% від ціни позову 72662,24 грн). Тому на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2542,50 грн (10,17% сплачених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн).
Висновки суду:
Враховуючи викладене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають частковому задоволенню, та з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021 в сумі 7392,00 грн, яка складається із: 5600,00 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 1792,00 грн – сума заборгованості за нарахованими процентами за період з 30.03.2021 по 14.04.2021.
У задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 65270,24 грн, необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема: 246,36 грн судового збору та 2542,50 грн витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ст.ст. 6, 203, 205, 207, 509, 512, 514, 525, 526, 530, 536, 599, 610, 612, 615, 625-629, 631, 638, 639, 641, 642, 1048, 1050, 1054, 1055, 1077 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.ст. 1, 3, 4, 6 ЗУ «Про електронний цифровий підпис», ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 76, 78, 81, 89, 133, 137, 141, 178, 247, 258, 263-265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306) – заборгованість за кредитним договором № 2108955254718 від 30.03.2021 в сумі 7392,00 грн (сім тисяч триста дев`яносто дві гривні), яка складається із: 5600,00 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 1792,00 грн – сума заборгованості за нарахованими процентами за період з 30.03.2021 по 14.04.2021.
У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 65270,24 грн – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306) – 246,36 грн (двісті сорок шість гривень тридцять шість копійок) судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306) – 2542,50 грн (дві тисячі п`ятсот сорок дві гривні п`ятдесят копійок) витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306, м. Київ, 01133.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 18.03.2026.

Суддя Міськевич О.Я.