н\п 2-а/490/61/2026 Справа № 490/1199/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 року адвокат Сорочан Є.В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №1114 від 22.10.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказав наступне. 
Позивач зазначає, що він постійно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 14 жовтня 2025 року він приїхав до міста Миколаєва по справах. 15 жовтня 2025 року приблизно о 16 год. 05 хв. позивач був затриманий групою оповіщення ТЦК та поліцейським з підстав, нібито, невідповідності його військово облікових даних даним ЄДРПВР «Оберіг», та доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Там відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 899 від 15.10.2025 року, згідно якого 15.10.2025 року приблизно 17:00 год. до адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 , прибув громадянин ОСОБА_1 . В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлене адміністративне правопорушення, яке полягає в тому, що гр. ОСОБА_1 , який фактично проживає в м. Миколаєві та відповідно повинен був у семиденний строк прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік, проте в особливий період, в порушення п.п. 7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є невід`ємним додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. № 1487, у семиденний строк особисто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття його на військовий облік, та перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ), чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210 КУпАП.
Також позивач стверджує, що за невідомих підстав посадовою особою, яка складала протокол було вказано, що позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Звідки взялася ця адреса позивачу не відомо, і він цю обставину категорично заперечував. Зазначав, що проживає і зареєстрований у м. Харкові, а в Миколаїв приїхав на кілька днів. 
Крім того, позивач звертає увагу, що у відповідній графі протоколу він вказав, що з протоколом ознайомлений та не згоден. Також вказав, що протокол про його затримання працівниками поліції не складався. Він був затриманий більше трьох годин, протокол затримання він не отримував.
Позивач зазначає, що у протоколі були відсутні відомості про час та дату розгляду ІНФОРМАЦІЯ_5 справи про адміністративне правопорушення позивача (у відповідній графі стояли прочерки), що підтверджується отриманою позивачем копією протоколу. Позивачу сказали, що його повідомлять про дату розгляду справи окремо. Після цього, ввечері 15 жовтня 2025 року позивача проти його волі, із застосуванням сили перевезли до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_5 ) де його тримали чотири доби та намагалися отримати згоду на проходження військової служби. Оскільки позивач категорично відмовлявся від добровільної мобілізації 19.10.2025 року його відпустили. З того часу жодних повідомлень з ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач не отримував. 10 лютого 2026 року позивач з мобільного застосунку «ДІЯ» дізнався про те, що Київським відділом ДВС у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було відкрите виконавче провадження № 80202994 про стягнення з нього на користь держави штрафу у розмірі 34000 грн. Після ознайомлення в АСВП з електронними матеріалами виконавчого провадження № 80202994 позивач дізнався, що вказаний штраф накладено на нього постановою по справі про адміністративне правопорушення №1114 від 22.10.2025 та ознайомився з її текстом. 
Разом з тим, позивач не погоджується з винесеною постановою, оскільки не змінював своє місце проживання і тому не повинен був ставати на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 , також на момент перевірки його працівниками ТЦК 15.10.2025 року він мав при собі військові-облікові документи. Протокол про адміністративне правопорушення відносно нього був складений з порушенням. Також внаслідок не повідомлення його про дату та час розгляду його справи про адміністративне правопорушення він не зміг скористатися своїм правом на захист та надання пояснень та заперечень по обставинам справи. Посадовою особою при розгляді справи не були доведені обставини, які б свідчили, що позивачем вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП. Тому позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
16.02.2026 року матеріали даної справи передано судді Саламатіну О.В.
Ухвалою судді від 20.02.2026 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
31.03.2026 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 - Позивайла І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Так представник відповідача зазначає, що усі доводи позивача побудовані на спотворенні об`єктивної реальності та намаганні ввести суд в оману. Також стверджує, що 15.10.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 з групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 до складу якої входив поліцейський прибув позивач. В ході спілкування позивач повідомив, що як мінімум з 2021 року він проживає в місті Миколаєві. Разом із тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач станом на момент прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ). Відповідна обставина позивачем не заперечується та сумніву не піддається, а навпаки стверджується по тексту позовної заяви. Було встановлено, що в порушення пп. 7 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визначених Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487, позивач особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання не прибув із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративнотериторіальної одиниці, для взяття на військовий облік (в м. Миколаєві).
Також сторона відповідача зазначає, що викривленням обставин та подій з боку позивача є факт «нерозуміння» звідки у протоколі взялася адреса: АДРЕСА_4 . Відповідна адреса була записана зі слів самого позивача, оскільки адреса фактичного місця проживання може бути встановлена лише шляхом опитування особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Сам позивач жодних заперечень під час складення протоколу стосовно графи «фактичне місце проживання» не зазначав, оскільки сам повідомив вказану адресу. Не позбавлений своїх процесуальних прав позивач надав письмові пояснення, які жодним чином не стосуються незгоди з зазначенням його фактичного місця проживання, а вказував лише про незгоду з його «затриманням». 
Крім того, представник відповідача звертає увагу на той факт, що відповідно до відомостей з сайту «Судова влада України» позивач у 2021, 2022, 2023 роках звертався до судів м. Миколаєва (Корабельний, Інгульський) з приводу оскарження постанов Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності. Змогу звернутись за підсудністю до Корабельного районного суду м. Миколаєва позивач мав лише у випадку визначення свого місця проживання у Корабельному районі м. Миколаєва (ст. 25 КАС України), що відповідає повідомленому позивачем фактичному місцю проживання зазначеному у протоколі. Відтак твердження про те, що позивач постійно проживає в м. Харкові, а в Миколаїв приїхав на кілька днів є відвертим намаганням ввести суд в оману та спотворити відповідні обставини встановлені в протоколі та постанові про адміністративне правопорушення.
Також сторона відповідача звертає увагу суду, що позивач станом на момент подання відзиву так і перебуває на військовому обліку відповідача, та не прибув до м. Харкова для взяття його на військовий облік за «фактичним» місцем проживання. 
Щодо неповідомлення про час та дату розгляду адміністративної справи представник відповідача зазначає, що сторона позивача вводить суд в оману, зазначаючи про те, що він не був належним чином обізнаний про дату та час розгляду справи. Так, вказане твердження спростовується власноручним підписом позивача на 2 сторінці протоколу про адміністративне правопорушення №899 від 15.10.2025, де містяться підписи про ознайомлення з правами визначеними ст. 63 Конституцією України, ст.ст. 268, 279-9 КУпАП та у графі «Другий примірник протоколу отримав». Сторона відповідача зазначає, що всі графи протоколу заповнюються поетапно, та до заповнення графи із визначенням дати та часу розгляду справи підпис у протоколі про ознайомлення з правами та датою і часом розгляду позивачу би не надали до підписання. Примірник протоколу який знаходиться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення містить відповідні записи, а копії надані до суду навмисно спотворені. 
За такого, враховуючи вищевказане, представник відповідача, що оскаржувана постанова винесена правомірно, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 «Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».
Відповідно до ч. 2 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористалися своїм процесуальним правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Проаналізувавши аргументи сторін наведені ними в позові та відзиві, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.
15.10.2025 року заступником начальника – начальник мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було складено протокол №899 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.
Зі змісту протоколу вбачається, що 15.10.2025 року приблизно 17:00 год. до адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташована за адресою АДРЕСА_2 , прибув громадянин ОСОБА_1 . В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлене адміністративне правопорушення, яке полягає в тому, що гр. ОСОБА_1 , який фактично проживає в м. Миколаєві та відповідно повинен був у семиденний строк прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік, проте в особливий період, в порушення п.п. 7 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є невід`ємним додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. № 1487, у семиденний строк особисто не прибув до ТЦК та СП, який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття його на військовий облік, та перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ), чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210 КУпАП.
В даному протоколі містить запис, зроблений власноруч ОСОБА_1 про те, що він з протоколом ознайомлений та не згоден.
Також в протоколі міститься пояснення написане власноруч ОСОБА_1 , а саме: «Я ОСОБА_1 був затриманий 15.10.25 о 16.05 хв. групою оповіщення ТЦК та поліцейськими. Протокол затримання не складався. Наразі 19.05 хв., я затриманий більше 3-х годин. Протокол затримання не отримав. З протоколом ознайомлений та не згоден».
22.10.2025 року т.в.о. ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3 складено Постанову №1114 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП наступного змісту.
15.10.2025 заступником начальника-начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_4 . Судовим відносно гр. ОСОБА_1 , складено протокол №899 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Громадянина ОСОБА_1 ознайомлено з протоколом, роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та розгляд справи призначено в час узгоджений з останнім, а саме о 10.00 год. 22.10.2025, про що він поставив власний підпис. Окрім цього, він отримав копію протоколу, про що також поставив власний підпис. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи під час складення протоколу не надходило.
22.10.2025 гр. ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до положень статті 268 КУпАП, справа може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у випадках. коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу №899 від 15.10.2025 р. о 17:00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 , виявлено адміністративне правопорушення вчинене громадянином ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній, фактично проживаючи у м. Миколаєві, повинен був у семиденний строк прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.
Під час складання адміністративного протоколу, ОСОБА_1 , пояснив, що з адміністративним протоколом не згоден та додав, що група оповіщення разом з поліцейськими запросили його до приміщення ТЦК, але протокол затримання не склали. Разом із тим вище надані пояснення не можливо взяти до уваги так, як суть пояснення не відносяться до інкримінованого правопорушення.
Із вказаного вбачається, що ОСОБА_1 мав в семиденний строк стати в ІНФОРМАЦІЯ_5 на військовий облік.
Таким чином, провина ОСОБА_1 підтверджується у своїй сукупності та взаємозв`язку відсутністю заперечень чи зауважень стосовно змісту протоколу, роздруківкою відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів AITС «Оберіг», з яких вбачається, що ОСОБА_1 у визначений законодавством строк не став на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем фактичного проживання.
Так, протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких грунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
При обрані виду і розміру адміністративного стягнення враховується, що питання про призначення відповідного стягнення визначають форму реалізації адміністративної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер скоєного правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність тощо.
Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, керуючись ст.ст. 38, 235, 283, 284 КУпАП постановлено визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запис СЗКПРР: 3376101856, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає у відсутності при собі військово-облікових документів у період проведення мобілізації, вчинене в особливий період, та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.
Вказана постанова підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковником ОСОБА_5 .
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Частинами 1, 3 статті 210 КУпАП передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
24 лютого 2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено, тому особливий період в Україні триває по теперішній час.
З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та незараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-закордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Згідно із абзацом 3 пункту 16 Порядку №1487 персонально-первинний військовий облік передбачає облік відомостей стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. У селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, ведення такого обліку покладається на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.
Відповідно до пункту 3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно пункту 4 Порядку №1487 завданнями військового обліку є: утворення військового резерву людських ресурсів, накопичення військово-навчених людських ресурсів, необхідних для укомплектування Збройних Сил, інших військових формувань у мирний час та в особливий період; проведення аналізу кількісного складу та якісного стану призовників, військовозобов`язаних та резервістів для їх ефективного використання вт інтересах оборони та національної безпеки держави; своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.
За пунктом 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Пунктом 23 Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи. Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.
Згідно додатку 2 до Порядку №1487 від 30.12.2022 "Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік; особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів; уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Частина третя статті 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2022 №154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.
Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Дані реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.09.2009 року, підтверджуються копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Приморським РВ Маріупольського ГУМВС України в Донецькій області 04 вересня 2008 року, даними зазначеними ним в додатку Резерв+, а також витягом з облікової картки до військового квитка ОСОБА_1 , який надано стороною відповідача.
Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно п. 4 ст. 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.
Таким чином, декларування місця проживання особи залежить безпосередньо від наявності підстав а також бажання (волі) самої особи та здійснюється після повідомлення такою особою свого місця проживання відповідному органу реєстрації адреси, шляхом надання декларації про місце проживання.
На переконання суду, нездійснення особою декларування місця проживання (реального) незалежно від мети, за наявності данних про проживання за іншою адресою (не за місцем реєстрації) такої особи, не скасовує відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
В даному випадку судом враховано, що позивач з 2021 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що, крім іншого, також підтверджується і систематичними зверненнями позивача до Корабельного районного суду м. Миколаєва з адміністративними позовами (у відповідності до статті 25 КАС України) - справи №488/1084/21, №488/2834/21, а також ненадання позивачем жодного доказу на підтвердження фактичного проживання позивача за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.
За таких обставин суд вважає доведеним факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, а тому складання начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 постанови №1114 від 22.10.2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП є правомірним.
Отже, враховуючи вищезазначене, представник відповідача діяв відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення відповідачем призначено відповідно до норм цього Кодексу, в межах санкції ч. 3 ст. 210 КУпАП, та в межах наданих йому повноважень під час виконання службових обов`язків, з підстав чого не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування постанови.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.
За такого, всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підтверджені належними, достатніми доказами, а тому не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст.2, 9, 77, 90 139, 241-246, 255, 257, 286Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Постанову №1114 від 22.10.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн, залишити без змін, а позовну заяву  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ), без задоволення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Саламатін