Справа №295/1468/26
Категорія 82
2/295/2231/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Чішман Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про зняття арешту з майна, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зняти арешт з нерухомого майна – 2/4 ід.ч. квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладеного постановою слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області Гібадуліна І.А. від 15.07.2009.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 , який є братом позивача, був власником 2/4 частки квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, спадкоємцем до майна померлого є його рідний брат ОСОБА_1 .
В лютому 2025 року позивач звертався до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримав відповідь про те, що в разі накладення арешту на майно судовими чи слідчими органами – видача свідоцтва затримується до зняття арешту, рекомендовано звернутись до суду для знання арешту з майна.
Також позивач звертався з питання про зняття арешту з майна до Богунського ВДВС у м. Житомирі, проте отримав відмову у зв`язку з відсутністю підстав та повноважень зняття такого арешту у даному випадку.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, витребувано у державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Поліщука А. І. належним чином завірену копію спадкової справи №516/2021, заведеної до майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 35).
В судове засідання сторони не з`явились.
25.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив розгляд справи проводити без його участі, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування відзиву зазначено, що ініціатором накладення арешту на спірне майно був СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області, а не ГУНП в Житомирській області до початку функціонування Національної поліції.
Процесуальним правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області є Міністерства внутрішніх справ України.
Головне управління Національної поліції в Житомирській області не може бути стороною у даній справі, оскільки не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області його територіальних чи підпорядкованих органів. 
Предмет спору в даній цивільній справі не має жодного відношення до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, а тому позивач невірно визначив відповідача у вказаній справі, у зв`язку з чим позовні вимоги до Головного управління Національної поліції в Житомирській області є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Також представник зазначив, що скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

03.03.2026 представник позивача ОСОБА_4 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що ліквідація Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області та його структурних підрозділів з одночасним створенням іншого органу ГУНП, який частково виконує повноваження (завдання) органу, що ліквідується, надає можливість дійти висновку про те, що ГУНП в Житомирській області, з огляду на правовий статус і обсяг повноважень, є фактичним правонаступником ліквідованого Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, а отже залучення його відповідачем до розгляду справи щодо відновлення порушених прав ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
У постанові від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14 516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належало 2/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №427612740 від 20.05.2025 (а.с. 21).
Вироком Богунського районного суду м. Житомира №1-454/2009 від 27.10.2009, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22.12.2009, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, відповідно до ст. 71 КК України приєднано покарання за вироком цього ж суду від 03.06.2009 – 200 годин громадських робіт, таким чином призначено остаточне покарання у виді 4 років 25 днів позбавлення волі (а.с. 13-16).
В рамках розгляду вказаного кримінального провадження постановою слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області Гібадуліна І.А. від 15.07.2009 накладено арешт на належну ОСОБА_3 частку квартири (а.с. 25).
На підставі такої постанови 20.07.2009 Першою Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про тип обтяження – арешт нерухомого майна ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження 8894439, щодо арешту 2/4 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №427612740 від 20.05.2025 (а.с. 21).
Позивач є рідним братом ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00032917340 від 02.10.2021, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 17-18).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 19).
З матеріалів спадкової справи №516/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , наданої завідувачем Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2026 вбачається, що позивач є спадкоємцем до майна брата.
В матеріалах спадкової справи міститься лист, яким позивача повідомлено, що відповідно до 4.18. Глави 10 розділу ІІ Порядку якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
Крім цього, листом від 26.05.2025 начальник Богунського ВДВС у м. Житомирі повідомила позивача, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_3 (а.с. 27).
22.08.2024 між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., відповідно до якого ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 ід. частину квартири АДРЕСА_1 , а взамін цього ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_1 утриманням та доглядом довічно (а.с. 29-31).
Частиною 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Продовження арешту на майно ОСОБА_3 призводить до порушення прав і законних інтересів спадкоємця після померлого, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на частину квартири, що за життя належала ОСОБА_3 , перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права після смерті рідного брата.
Відповідачем не надано доказів того, що арешт накладений для забезпечення позову у кримінальній справі. Цивільні позови залишені без розгляду, а тому скасування арешту майна не зачіпає інтересів третіх осіб.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Встановивши, що позивач є спадкоємцем до майна померлого брата ОСОБА_3 – 2/4 ід.ч. квартири АДРЕСА_1 , щодо якого існує незняте обтяження (арешт), не є боржником у будь-яких виконавчих провадженнях та не має іншого способу зняти арешт з такого майна, крім як в порядку цивільного позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 11).
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 12, 17, 34, 47, 55, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 321 ЦК України, ст. 19, 259 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про зняття арешту з майна, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача – ОСОБА_2 - задовольнити.
Скасувати арешт з нерухомого майна – 2/4 ід.ч. квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладеного постановою слідчого СВ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області Гібадуліної І.А. від 15.07.2009.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, код ЄДРПОУ: 40108625, місцезнаходження: м. Житомир, Старий Бульвар, 5/37.
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 31.03.2026.

Суддя         Л.М. Чішман