ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 686/21561/24

провадження № 61-15016св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа- Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Клюцуком Віталієм Петровичем, на постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

Позовна заява мотивована тим, що він та  ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що згодом спільне проживання з відповідачкою припинилося, вони розійшлися, а донька, за їхньою взаємною згодою, залишилася проживати разом із матір`ю.

Посилався на те, що  ОСОБА_2 перешкоджає йому у спілкуванні з донькою, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду із цим позовом.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просив суд: 
- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- визначити способи участі батька у вихованні доньки, спілкуванні з нею у формі зустрічей поза місцем проживання дитини та спільного відпочинку за таким графіком, без присутності матері дитини ОСОБА_2 : 
кожну середу батько має право забирати дитину зі шкільного навчального (позашкільного) закладу та зобов`язується повернути дитину матері до 20 год 00 хв того ж дня; 
кожну п`ятницю батько має право забирати дитину зі шкільного навчального (позашкільного) закладу та зобов`язується повернути дитину матері до 20 год 00 хв суботи;
у випадку, якщо в середу дитина після шкільного навчального закладу відвідує гуртки або інші заходи виховного, навчального, розважального характеру тощо, тривалість зустрічі дитини з батьком у будь-якому випадку не може тривати менше чотирьох годин, навіть якщо час повернення дитини матері буде після 20 год 00 хв, але не пізніше 21 год 00 хв;
у дні народження дитини 05 травня протягом трьох годин - з 15 год 00 хв до 18 год 00 хв, або в інший узгоджений із матір`ю час, ураховуючи графік дитини; 
щорічно в період осінніх та весняних канікул протягом трьох днів - з понеділка по середу включно з можливістю залишати дитину на ночівлю за місцем проживання батька, або в інші дні за домовленістю між батьками;
щорічно в період зимових канікул протягом трьох днів - з понеділка по середу включно, або в інші дні за домовленістю між батьками; 
щорічно в період літніх шкільних канікул не менше двадцяти днів за домовленістю між батьками, з можливістю спільного відпочинку батька з дитиною на території України та за її межами.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2024 року залучено до участі у справі як третю особу Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2025 року у складі судді Продана Б. Г. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він з донькою постійно спілкується.Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними.

Суд першої інстанції застосував відповідні норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, послався на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 рокуу цьому самому складі суду доповнено резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду від 04 червня 2025 року, додатково зазначивши:
«Стягнути з ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 602,10 грн. витрат, пов`язаних із приїздом в судове засідання».

Ураховуючи, що ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що саме на позивача покладається обов`язок відшкодувати судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачкою  ОСОБА_2 . Розмір витрат заявником доведено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2025 року, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначено способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши такий порядок спілкування батька з донькою:
- на час перебування дитини за кордоном: кожна середа та п`ятниця місяця з 17 год 00 хв до 20 год 00 хв шляхом спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в режимі відеозв`язку за допомогою телефонного зв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж (Telegram, Viber, WhatsApp), та/або за допомогою програм Zoom, Skype, з урахуванням розпорядку дня дитини та різниці у часі з країною перебування дитини;
- на час перебування дитини на території України: кожна середа та п`ятниця місяця з 17 год 00 хв до 20 год 00 хв шляхом особистого спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька або в іншому громадському місці; щорічно в період осінніх та весняних канікул протягом трьох днів - з понеділка по середу включно, з урахуванням режиму дня дитини.
У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимогиОСОБА_1 , апеляційний суд мотивував своє судове рішення тим, що районний суд не врахував рівність прав батьків щодо виховання та спілкування із дитиною, а також відсутність доказів, які б доводили негативний вплив на дитину та небажання дитини бачитися із батьком і проводити з ним час. При цьому позивач зазначав про наявність спору з відповідачкою щодо способів участі у вихованні дитини, а тому висновки районного суду про те, що позивач не довів своїх позовних вимог є помилковими. 

Суд апеляційної інстанції вважав, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування із донькою. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування з батьком.

Урахувавши, що на даний час дитина перебуває за кордоном, апеляційний суд вважав, що єдиним можливим способом спілкування батька із дитиною є засоби дистанційного зв`язку, що забезпечить позивачу можливість вільно спілкуватися із донькою, сприятиме підтриманню зв`язку дитини з батьком до того часу, як вона повернеться до України. 

Суд урахував, що неповнолітня ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що бажає підтримувати з батьком відносини, спілкується з ним по телефону, перешкоди у спілкуванні їй не створюються.

При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що зміна обставин, які мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, у тому числі, з урахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батька дитини звернутися до суду із позовом про встановлення іншого способу його участі у вихованні дитини.

Суд застосував відповідні норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, послався на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та релевантну практику Верховного Суду.

Апеляційний суд дійшов висновку про скасування додаткового рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 року, оскільки у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Клюцук В. П., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року скасувати та залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2025 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2025 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2025 року касаційна скарга ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Клюцуком В. П., надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2025року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Клюцуком В. П. на постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

16 березня 2026 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Клюцука В. П., надійшла заява про відвід колегії суддів Верховного Суду: Лідовця Р. А., Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді цієї справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2026 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Клюцука В. П., про відвід колегії суддів Верховного Суду: Лідовця Р. А., Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини визнано необґрунтованою.
Заяву про відвід суддів Верховного Суду:Лідовця Р. А., Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д. передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. від 17 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Клюцука В. П., про відвід колегії суддів Верховного Суду: Лідовця Р. А., Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.від участі у розгляді справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Клюцуком В. П., на постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Клюцуком В. П., мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції не відповідає положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягає скасуванню. Вважає висновок апеляційного суду про те, що районний суд не врахував рівність прав батьків щодо виховання та спілкування із дитиною помилковим та таким, що суперечить обставинам справи.

Вказувала, що у березні 2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, вона з донькою виїхала до Республіки Польща, проти чого позивач не заперечував.

Посилається на те, що вона не чинить перешкоди  ОСОБА_1  у вихованні та спілкуванні з дитиною, а навпаки сприяє цьому. Зокрема, з метою комунікації батька з донькою, придбала ОСОБА_3 мобільний телефон, тому батько може безперешкодно телефонувати дитині. При цьому ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що спілкується з батьком по телефону, перешкоди у спілкуванні їй не створюються.

Зазначає, що у порушення вимог частини шостої статті 367 ЦПК України, апеляційний суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , від яких його представник - адвокат Осташ М. С. відмовився у судовому засіданні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року. 

Крім того, що суд апеляційної інстанції визначив способи участь батька у спілкуванні з донькою та її вихованні, які не були заявлені позивачем у позовній заяві.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Клюцук В. П., вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/9828/17, від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим 22 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області (а. с. 9).

У березні 2022 року ОСОБА_2 разом із донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала до Республіки Польща (а. с. 30).

Відповідно до перекладеної українською мовою довідки публічної початкової школи № 1 з двомовними відділеннями імені Януша Кусоцінського від 28 серпня 2024 року № 15/2023/2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , навчається у шостому класі - 2023/2024 навчальний рік (а. с. 28)

Згідно з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 14 лютого 2025 року № 447/01-31орган опіки та піклування вважав недоцільним визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місця та часу їх спілкування у зв`язку із неможливістю обстеження умов проживання дитини та матері, відсутністю можливості з`ясувати ставлення ОСОБА_3 до батька, стану здоров`я дитини, з урахуванням рівних прав і обов`язків матері та батька (а. с. 58-59).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Клюцуком В. П., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, а доводи касаційно скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дитиною, а тому Верховний Суд керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки
її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, судами установлено, що після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та запровадження воєнного стану,  ОСОБА_2 разом із донькою - ОСОБА_3 виїхали до Республіки Польща, де вони проживають на час ухвалення оскарженої постанови апеляційного суду.

ОСОБА_1 , який проживає окремо від доньки, звертаючись до суду із цим позовом, посилався на необхідність забезпечення йому права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні, чинення йому перешкод у цьому.

Встановлюючи порядок спілкування батька із донькою, урахувавши те, що дитина проживає разом із матір`ю у Республіці Польща, інтереси дитини, її вік, режим відпочинку, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, взявши до уваги бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, а також установивши відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права батька на таке спілкування, необхідність спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення порядку участі позивача у вихованні і спілкуванні із донькою. При цьому апеляційний суд зобов`язав відповідачку не чинити перешкоди батьку у спілкуванні та вихованні дитини.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) та Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21, від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Зазначене спростовує як висновки районного суду, так і доводи касаційної скарги про те, що позивачу не створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки у сторін є спір саме щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою.

ЄСПЛ зазначав, що під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (див.: рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54).

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі, її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, оцінив докази у їх сукупності, врахував інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, поведінку батька та його бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, думку самої дитини, яка бажає спілкуватися із батьком, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, та встановив такий спосіб участі позивача у вихованні малолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з нею, а також взяв до уваги те, що дитина тимчасово перебуває за межами України.

Колегія суддів погоджується із таким визначенням способу участі батька у вихованні дитини, оскільки це забезпечує якнайкращі її інтереси і розумний баланс у праві на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідачка не надала, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії позивача негативно впливають на психологічне здоров`я доньки.

Крім цього, ОСОБА_2 не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту батька і дитини на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, у визначеному судом порядку, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні доньки.

При цьому встановлення апеляційним судом такого способу участі позивача у вихованні доньки не може бути виходом за межі позовних вимог, оскільки малолітня ОСОБА_3 перебуває разом із матір`ю за кордоном, а ОСОБА_1 проживає на території України. Тому задоволення судом позовних вимог частково, визначення способів спілкування батька з донькою в режимі відеозв`язку за допомогою телефонного зв`язку, зокрема, з використанням соціальних мереж, не є виходом за межі позовних вимог та не дає підстав для висновку про те, що суд самостійно обирав правову підставу та предмет позову. Відтак, відповідні доводи касаційної скарги заявника є необґрунтованими.

Верховний Суд відхиляє посилання касаційної скарги ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Клюцуком В. П., про порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, вимог частини шостої статті 367 ЦПК України, оскільки апеляційний суд задовольнив позовні вимоги  ОСОБА_1 , від яких його представник - адвокат Осташ М. С. відмовився у судовому засіданні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року, з огляду на таке. 

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема, право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частини друга, третя статті 206 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що до суду першої інстанції від позивача або його представника не надходила письмова заява про відмову від позову (частини позовних вимог) у вказаній справі. 

У справі відсутня ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про відмову позивача від частини позовних вимог та закриття провадження у справі у відповідній частині.

Отже, доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права щодо диспозитивності цивільного судочинства не підтвердилися під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/9828/17, від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22, є безпідставними, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи і зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не віднесено до компетенції суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Клюцуком Віталієм Петровичем,залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В Черняк