Дата документу 14.04.2026 Справа № 336/10342/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/10342/24  Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/718/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 квітня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В., Остащенко О.В.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Логінової Вікторії Володимирівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, визначення способу участі у спілкуванні з ним та встановлення часу зустрічей з дитиною, - 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, визначення способу участі у спілкуванні з ним та встановлення часу зустрічей з дитиною.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 грудня 2020 року між донькою позивачки - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб. Від шлюбу народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка є рідною бабусею дитини.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. 

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку. 

Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району «Про встановлення порядку побачень з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12 березня 2024 року за № 147 визначено та встановлено порядок побачень батьку дитини ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_4 : субота з 10:00 до 22:00, в присутності матері; неділя з 10:00 до 22:00 в присутності матері; на день народження дитини в першій половині дня в присутності матері; на новий рік в першій половині дня в присутності матері; інші дні та часи за домовленістю між батьками.

Позивач ОСОБА_2 як рідна бабуся бажає брати активну участь у житті малолітнього онука. До 11 червня 2024 року дитина проживала постійно разом із матір`ю, яка є донькою позивачки. Як бабуся, позивачка від дня народження дитини постійно спілкувалася із онуком, допомагала у вихованні. Під час війни та коли онук перебував з її донькою у м. Запоріжжі, позивачка щодня спілкувалася з онуком через відеозв`язок та по телефону. На сьогоднішній день позивачка проживає в країні Чехія, проте, періодично приїжджає до м. Запоріжжя. З початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, малолітній ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_3 приїздили до Чехії та проживали за місцем проживання позивачки тривалий період часу. Тобто за час проживання дитини із своєю матір`ю, позивачка взагалі не мала перешкод у спілкуванні із онуком. 

Проте 11 червня 2024 року відповідач забрав у ОСОБА_3 дитину та до теперішнього часу не повернув. Телефонні дзвінки позивачки, як і її доньки, відповідач ігнорує. Батько дитини забороняє та не надає ніякої можливості дитині спілкуватися з бабусею, матір`ю, братом, а також з усіма рідними ОСОБА_3 .. Проживання онука із батьком не є підставою для здійснення бабусі перешкод у спілкуванні з онуком. Вказані дії ОСОБА_1 завдають позивачці моральних страждань. Позивачка бажає брати участь у житті ОСОБА_4 . У ОСОБА_4 є рідний по матері брат - малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на час війни проживає у Чехії. Діти мають сильний зв`язок один з одним. Малолітній ОСОБА_7 дуже сумує за братом та бажав його побачити, але відповідач в загалі не надав такої можливості ні позивачці, ні братові. Таким чином з боку відповідача чиняться перешкоди у спілкуванні позивачки з малолітнім онуком.

Посилаючись на викладені обставини, просить усунути перешкоди ОСОБА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у спілкуванні з малолітнім опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком ОСОБА_4 та його вихованні шляхом: побачення з малолітнім онуком ОСОБА_4 під час приїзду ОСОБА_2 до м. Запоріжжя та повідомлення про це ОСОБА_1 , а саме: кожного понеділка, середи та п`ятниці з 09:00 години до 13.00 години, кожної неділі з 11.00 години до 16.00 години, без присутності батька дитини з правом відвідування разом з дитиною: дитячих розважальних закладів; загальнодоступних громадських місць; культурних та просвітницьких заходів; за місцем проживання бабусі ОСОБА_2 ; спілкування з малолітнім онуком ОСОБА_4 за допомогою будь-яких засобів аудіо та відео зв`язку, у будь-який час, за умови дотримання прав та інтересів дитини, що не передбачають безпосереднього спілкування між бабусею та онуком. Стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : спілкуватись з онуком ОСОБА_4 щотижня в понеділок та п`ятницю з 16.00 години до 18.00 години, кожної неділі з 11.00 години до 13.00 години, особисті побачення або ж спілкування в телефонному режимі, або в режимі відеозв`язку через мережу інтернет, без присутності батька дитини та третіх осіб.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник, адвокат Логінова Вікторія Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не встановив дійсних сімейних відносин в родині, що склалися та причини, з якої позивачка не спілкується із дитиною і що їй в цьому заважає; не прийнято до уваги факт відсутності позивачки в Україні тривалий час, наявності протиправної поведінки матері дитини відносно самої дитини та відсутності реакції позивачки на таку поведінку; спілкування з онуком ОСОБА_8 на даному етапі його життя, буде шкодити його реабілітації, дестабілізувати його психо-емоційний стан, негативно впливати на його розвиток. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника суду (т. 3 а.с. 43) до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надала.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району,

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особисті конфлікти між сторонами чи між батьком та матір`ю дитини не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні онуки, що не суперечить його інтересам та з урахуванням його бажання, законодавством передбачено право бабусі на участь у вихованні онуки. Враховуючи вік дитини, емоційний стан, стосунки у родині, відвідування дитиною дошкільного закладу освіти, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та вважає за необхідне встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього онука ОСОБА_4 , кожного понеділка та п`ятниці з 16.00 год. до 18.00 год., кожної неділі з 11.00 до 13.00 год. особисті побачення або ж спілкування в телефонному режимі, або в режимі відеозв`язку через мережу інтернет, без присутності батька дитини та третіх осіб.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклала шлюб з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був зареєстрований 26.12.2020 Олександрівським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1429, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_11 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Таким чином позивачка є матір`ю ОСОБА_3 ..

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 19.12.2023 у справі № 337/5920/23 шлюб розірвано (а.с.13-14). 

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2021 у справі № 337/5955/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 та на її утримання до досягнення дитиною повноліття (а.с.15-16).

Розпорядженням Запорізької міської ради по Хортицькому району № 147р від 12.03.2024 ОСОБА_1 встановлено порядок побачень з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).

08.08.2024 ОСОБА_2 на адресу Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району направила заяву, у якій просила встановити їй порядок побачень з малолітнім онуком ОСОБА_4 (а.с.18-19).

20.08.2024 ОСОБА_2 звернулась зі скаргою на бездіяльність Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району до Служби (управління) у справах дітей (а.с.20-22).

Згідно з листом РА ЗМР по Шевченківському району ЗМР від 20.08.2024, листом Служби (Управління) у справах дітей від 03.09.2024, ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду щодо вирішення питань, пов`язаних з наявністю перешкод у спілкуванні з онуком (а.с.48,49,50).

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 25.07.2024, до ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, неодноразово надходили звернення від ОСОБА_3 про наявність спірних відносин з батьком дитини ОСОБА_4 , 2021 року народження з приводу дитини (а.с.23-24). 

У періоди часу з 18.07.2024 по 16.08.2024, 07.10.2024 по 31.10.2024, з 03.01.2025 по 13.01.2025 малолітній ОСОБА_5 , 2021 року народження, знаходився у стаціонарі у КНП «Обласний дошкільний заклад з надання психіатричної допомоги та реабілітації» ЗОР (а.с.22-23,134).

Згідно з консультативним висновком психолога, аналіз поведінки дитини дозволяє зробити висновки про деструктивну поведінку матері, її неочікувані та непередбачувані реакції. Зроблено висновок, що більш корисним та безпечним для дитини буде перебування з бабусею та батьком (а.с.134).

Згідно з Витягом з ЄРДР за № 12024087070000271 від 12.07.2024, ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування за фактом спричинення тілесних ушкоджень дитині ОСОБА_4 , на підставі постанови суду у справі № 337/3614/24 (а.с.126, 132). 

Згідно з листом РА ЗМР по Шевченківському району, ОСОБА_3 відмовлено у визначенні способу участі у вихованні сина (а.с.125,133).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 06 травня 2025 року № 22.01/01-34-477, визнано за доцільне визначити способи участі бабусі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком ОСОБА_4 , а саме: надати можливість бабі ОСОБА_2 спілкуватись з онуком ОСОБА_4 щотижня в суботу та неділю у проміжок часу з 18.00 до 19.00 у присутності батька ОСОБА_1 , без присутності третіх осіб телефонним зв`язком або в режимі відеозв`язку через мережу інтернет (т.2 а.с.107-108).

Спір виник щодо участі баби у спілкуванні та вихованні внука..

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі "Kruskic v. Croatia" від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна, за загальним правилом, забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність" (рішення ЄСПЛ у справі "Bogonosovy v. Russia" від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі "Швець проти України" (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15, провадження № 61-14491сво20.
Верховний Суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України

Судом встановлено, що позивач є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_4 ..

Суд першої інстанції, взявши до уваги встановлені судами обставини справи про те, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості спілкуватися з внуком, тобто між сторонами існує спір з цього приводу, врахувавши право та бажання позивача спілкуватися з малолітньою дитиною, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача як баби, яка має законне право на спілкування із своїм внуком та на участь у його вихованні, підлягають частковому задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що задоволення позовної вимоги про спілкування баби з внуком (порядок спілкування між ними) засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку, а також побачення забезпечить підтримання контакту між ними.

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 654/2895/19 (провадження № 61-7838св21) вказано, що "при розгляді позовних вимог про визначення способу участі бабусі у вихованні онука обов`язковим є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, який підлягає врахуванню судом під час ухвалення судового рішення, крім випадків, якщо такий висновок є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.".

Суд першої інстанції встановив, що на виконання вимог частини п`ятої статті 19 СК України Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району від 06 травня 2025 року № 22.01/01-34-477 надала письмовий висновок про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Крім того, суд першої інстанції відповідно до частини шостої статті 19 СК України обґрунтовано частково не погодився з указаним висновком органу опіки та піклування, оскільки у ньому, всупереч вимогам закону, не конкретизовано, чому саме такий порядок участі баби вжитті дитини запропоновано. Посилання у висновку на неадекватну поведінку матері по відношенню до дитини, а також аналогічні доводи відповідача з даного приводу, суд обгрутовано не прийняв до уваги, оскільки предметом позову є участь у вихованні дитини бабусі, а не матері. Судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено будь-яких обставин, які б перешкоджали та могли б зашкодити дитині під час її спілкування з бабусею.

Крім того, слід зауважити, що з матеріалів справи вбачається, та не спростовано відповідачем, що дитина до 11 червня 2024 року проживала з матір`ю ОСОБА_3 , позивач, як бабуся з дня народження дитини постійно спілкувалася з онуком, допомагала у вихованні. Малолітній ОСОБА_5 разом із матір`ю приїздили до Чехії та проживали за місцем проживання позивача тривалий період часу, тобто зазначені обставини свідчать про те, що дитина тривалий час спілкувалася з бабусею, тому є правильні висновки суду першої інстанції, що підстав для встановлення порядку участі ОСОБА_2 у спілкуванні та виховані малолітнього внука ОСОБА_4 у присутності батька дитини, не має. При цьому у висновку органу опіки та піклування не конкретизовано, чому саме порядок участі позивача у спілкування з дитиною слід встановити у присутності батька. За таких обставин, визначені органом опіки та піклування у висновку способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною не відповідають інтересам дитини та позивача.

Встановлюючи порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього внука, суд першої інстанції врахував вік дитини, емоційний стан, стосунки у родинні, відвідування дитиною дошкільного закладу освіти, тому є безпідставні доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції цих обставин у справі

За наведених підстав колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно визначив спосіб участі у вихованні та спілкуванні баби з онуком без присутності батька дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивач не довела створення відповідачем перешкод у спілкуванні з онуком, не можуть бути підставою для відмови суду у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України - визначенні способів участі баби у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування.

Відмова у позові за наведених відповідачем мотивів могла б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справа № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23).

Доводи заявника про те, що встановлений судом порядок не враховує інтереси дитини, відхиляються колегією суддів, оскільки встановлений судом графік побачень з дитиною відповідає її інтересам. Слід зазначити, що визначений судом порядок спілкування баби з дитиною засобами телефонного, електронного чи іншого зв`язку враховує побажання дитини та час її зайнятості у дошкільному закладі освіти.

Визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме його якнайкращим інтересам. Право баби на спілкування з дитиною є її незаперечним правом, а спілкування дитини з бабою відповідає її інтересам. Баба також має право на особисте спілкування з внуком, а батько не має права перешкоджати бабі спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з бабою повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей із бабою.

Аргументи апеляційної скарги про те, що спілкування позивача з дитиною призводить до емоційного стресу дитини, яка боїться перебувати з позивачем наодинці, не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, а тому колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення. 

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року – без змін, оскільки підстав для його скасування немає.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно досліди наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 78-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Логінової Вікторії Володимирівни – залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 15 квітня 2026 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.