П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/24843/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Троянської-Гатенюк І.В. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року, прийняте у складі суду судді Хом`якової В.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в якому просив суд:
- визнати бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати старшому сержанту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) повного грошового забезпечення за період з 05.01.2025 року по 18.03.2025 року неправомірним;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести виплату повного грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКІІН НОМЕР_2 ) за період з 05.01.2025 року по 18.03.2025 року;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 отримав грошове забезпечення не в повному розмірі. Позивач звертався з рапортом до відповідача з проханням виплатити грошове забезпечення в повному розмірі, проте відповідач надав відповідь, що грошове забезпечення виплачено згідно законодавства. Вважаючи бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Троянська-Гатенюк І.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач вказав на те, що суд першої інстанції оцінив надані письмові пояснення ОСОБА_1 від 07.01.2025 року як доказ обізнаності про призначення службового розслідування, що не відповідає дійсності, оскільки Витяг з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України датований 08.01.2025 р. До того ж, судом не були досліджені докази позивача про те, що передувало проходженню ВЛК 03.03.2025 р., а саме особисте звернення позивача за медичною допомогою, оскільки він мав суттєве погіршення стану здоров`я. Також апелянт зауважує, що до часу ухвалення рішення Одеським окружним адміністративним судом 23.01.2026 року, строк службового розслідування закінчився висновком від 13.03.2025 року, підстави прийняття такого рішення не підтвердилися, до дисциплінарної та кримінальної відповідальності позивач притягнутий не був, тому призупинення виплат на період службового розслідування є незаконним, а повне грошове забезпечення за вказаний період службового розслідування підлягає відшкодуванню позивачу.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 05.01.2025 по 18.03.2025.
До списків особового складу військової частини Позивач був зарахований на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 05.01.2025 № 5, який був переміщений наказом начальника ПОТрУ НГ України від 03 січня 2025 року № 1 о / с та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 05 січня 2025 року № 4 о / с на посаду помічника гранатометника 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення ( на бойових машинах піхоти ) 3- го батальйону оперативного призначення ( ВОС - 103630Г ), з 05 січня 2025 року.
На підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 №21дск 3 батальйону оперативного призначення було наказано призначити та відрядити для виконання (спеціальних) бойових завдань у районі КУРАХОВЕ в операційній зоні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшого сержанта ОСОБА_1 з 06.01.2025.
Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 31.12.2024 № 2 дск командиром зведеного підрозділу З батальйону оперативного призначення було призначено лейтенанта ОСОБА_2 з 31.12.2024.
На підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 № 12дск поіменований особовий склад НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення, в тому числі і старший сержант ОСОБА_1 , був прийнятий та залучений до виконання бойових та спеціальних завдань у складі зведеного підрозділу з 06.01.2025.
Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 № 13дск особовому складу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення, в тому числі і старшому сержанту ОСОБА_1 було наказано виконати бойове завдання.
Бойовим наказом командира зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 07.01.2025 поіменному особовому складу з батальйону оперативного призначення, в тому числі і старшому сержанту ОСОБА_1 , відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 № 13 дск, відданий бойовий наказ, доведені відомості про противника та наказано приступити до виконати бойового розпорядження та бойового наказу.
Рапортом від 07.01.2025 командир зведеного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 доповів про те, що 07.01.2025 о 15:30 на командно-спостережному пункті зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_1 було віддано усний бойовий наказ в умовах воєнного стану старшому сержанту ОСОБА_1 , висунутись в район населеного пункту Курахове Покровського району, Донецької області до батальйонного району оборони НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , з метою ведення оборонного бою в першому ешелоні оборони, стійкому утриманні займаних позицій, недопущенні прориву противника та його просування в глибину контрольованої території з напрямків населених пунктів Берестки, Старі Терни та нанесенні йому максимальних втрат у живій силі та техніці. Військовослужбовцю було доведено бойову обстановку, місцезнаходження ворога, кількість його особового складу, місця евакуації та спосіб підтримання зв`язку. Для виконання бойових завдань особовий склад був забезпечений штатним озброєнням та засобами бронезахисту.
Після оголошення бойового наказу старший сержант ОСОБА_1 відкрито, в категоричній формі, відмовився виконувати бойовий наказ та висунутись в район оборони НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення аргументувавши свій відказ скаргами на здоров`я.
За Вих. № 3/29/10/2-556 від 08.01.2025 на адресу Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві та Керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за фактом непокори, тобто відкритої відмови виконувати наказ командира в умовах військового стану вчиненої помічником гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшим сержантом ОСОБА_1 .
На підставі вказаного рапорту, наказом командира військової частини № 175 від 08.01.2025 було призначено службове розслідування стосовно помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 , за фактом непокори, тобто відкритої відмови виконувати наказ командира в умовах військового стану.
Відповідно до ст. 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та на підставі рапорту командира зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення лейтенанта ОСОБА_2 , у зв`язку із відмовою виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 бригади оперативного № 13 дск від 06.01.2025 та бойовий наказ командира зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення від 07.01.2025, що створило загрозу зриву виконання бойового завдання підрозділом, виконання наказів та розпоряджень старшого начальника, втраті займаних позицій та загибелі особового складу, який виконує завдання на суміжних позиціях помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 усунено від виконання службових обов`язків на строк проведення службового розслідуванням та час необхідний для прийняття рішення за його результатами.
З 08.01.2025 виплата грошового забезпечення позивача виплачувалось у зменшеному розмірі, а саме без щомісячної премії та надбавок за особливості проходження військової служби.
Для об`єктивного проведення службового розслідування та визначення ступеня вини, позивача було направлено на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності для проходження військової служби.
Довідкою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ “ТМО МВС України по Запорізькій області” від 03.03.2025 встановлено, що Позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Висновок за результатами службового розслідування був затверджений командиром військової частини 13.03.2025.
Відповідно до п. 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 13.03.2025 № 1625 матеріали службового розслідування, у зв`язку із встановленням в діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, наказано направити до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, для прийняття правового рішення.
Пунктом 5 вказаного наказу, припинено усунення помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків.
З 13.03.2025 виплата грошового забезпечення здійснювалась позивачу у повному обсязі.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 18.03.2025 № 84, позивача було переміщено для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_5 НГУ.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати грошового забезпечення в повному обсязі, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232).
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
У пункті 1 розділу ''Загальні положення'' Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. 
Правовідносини між військовослужбовцями щодо виконання ними своїх обов`язків, врегульовані, серед іншого, в розділі “Начальники та підлеглі, старші та молодші за військовим званням” Статуту ВС ЗСУ.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (Ст. 30).
Розділом “Порядок віддання та виконання наказів” Статуту ВС ЗСУ визначено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення (ст. 35). Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (ст. 38).
Загальні обов`язки військовослужбовців рядового складу визначені статтями 127 та 128 Статуту ВС ЗСУ.
Колегія суддів зазначає, що загальні положення Дисциплінарного статуту ЗСУ визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності – накласти дисциплінарне стягнення.
У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. 
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. 
Порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.04.2020 № 347 (далі Порядок 347).
Службове розслідування призначається письмовим наказом, у якому зазначаються: підстави для призначення службового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові особи, стосовно якої має бути проведено службове розслідування (якщо її встановлено), та її посада; мета проведення службового розслідування; посадова особа, якій доручено проведення службового розслідування, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування); матеріально-технічне забезпечення роботи посадової особи чи комісії на час проведення службового розслідування (за потреби).
У наказі також зазначається (за наявності підстав) рішення командира (начальника) щодо усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від посади, відсторонення від виконання службових повноважень) особи, стосовно якої проводиться службове розслідування.
Усунення військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, від виконання службових обов`язків, визначено ст. 47 Дисциплінарного Статуту ЗСУ.
Невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.
Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається прямим командиром (начальником).
Так, колегія суддів, аналізуючи вищевикладене, зауважує, що матеріалами справи підтверджується, що так як дії позивача, на переконання відповідача, могли призвести до зриву виконання бойового завдання в бойовій обстановці, втраті займаних позицій оборони, просування противника та втрат як серед особового складу (загибелі та поранення військовослужбовців), так і серед матеріальних цінностей, на підставі положень Дисциплінарного статуту ЗСУ, позивача було усунуто від виконання службових обов`язків.
Виплата грошового забезпечення на час усунення від виконання службових обов`язків здійснювалась у розмірі посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Право військовослужбовця на отримання грошового забезпечення, його складові та порядок нарахування визначається ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України N 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Порядок виплати грошового забезпечення у Національній гвардії України визначається Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200.
Розділом XXVII Інструкції № 200 визначений порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим від виконання службових обов`язків чи відстороненим від посад (виконання службових повноважень), а також тим, які перебувають під арештом та в дисциплінарних частинах.
Військовослужбовцям, яких відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунуто від виконання службових обов`язків, з наступного після усунення від виконання службових обов`язків дня за період, протягом якого вони не виконували обов`язків за посадами, виплачуються посадові оклади, оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.
У разі скасування наказів про усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків, якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття такого рішення не підтвердилися, за період, протягом якого вони не виконували обов`язків за посадами, виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням від виконання службових обов`язків.
Апелянт зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи в частині того, що судом першої інстанції було оцінено письмові пояснення позивача від 07.01.2025 р. як доказ обізнаності про призначення службового розслідування, хоча Витяг з наказу про призначення службового розслідування датований 08.01.2025 р.
Колегія суддів з цього приводу зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 347 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення. 
Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку № 347, відібрання пояснень є обов`язковим елементом процедури з`ясування ступеня вини військовослужбовця, а їх надання свідчить про реалізацію позивачем свого права на захист та підтверджує факт його обізнаності про початок перевірки обставин правопорушення.
Судом першої інстанції було встановлено, що під час проведення службового розслідування, позивача було опитано за фактом відмови від виконання бойового завдання, а пояснення були оформлені на відповідному бланку (додатку до Порядку 347) за допомогою технічних засобів. За правильність та повноту відображеної інформації, позивач власноруч зробив напис: «З моїх слів записано вірно, мною прочитано”, зазначена дата надання пояснень - 07.01.2025. Надписи завірені особистим підписом. З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що позивач був обізнаний про призначення службового розслідування, а своїм правом надати письмові пояснення - скористався.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що письмові пояснення, надані позивачем 07.01.2025 року безпосередньо після фіксації факту відмови позивачем від виконання бойового наказу, є в даному випадку, на думку колегії суддів, джерелом інформації про обставини події та передує прийняттю рішення про призначення службового розслідування. Водночас, видання наказу про призначення службового розслідування 08.01.2025 року лише формалізувало розпочату процедуру службового розслідування та не спростовує факт усвідомлення позивачем правових наслідків своєї відмови від виконання покладених на нього обов`язків. 
Таким чином, розбіжність у датах між наданням пояснень та виданням наказу про службове розслідування не впливає на законність усунення позивача від виконання службових обов`язків, а висновок суду першої інстанції про обізнаність позивача з процедурою розслідування є обґрунтованим та підтримується колегією суддів апеляційної інстанції.
Судом першої інстанції також було встановлено, що для повноти та об`єктивності проведення службового розслідування, позивача було направлено на огляд військово-лікарської комісії для перевірки скарг на стан здоров`я.
Водночас, доводи апелянта в частині недослідження судом першої інстанції обставин особистого звернення позивача за медичною допомогою, що передувало проходженню ВЛК 03.03.2025 року, колегія суддів відхиляє, так як згідно з приписами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, належним та допустимим доказом стану здоров`я військовослужбовця та його придатності до проходження військової служби є виключно висновок (довідка) військово-лікарської комісії. 
З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що факт особистого звернення позивача за медичною допомогою та наявність скарг на стан здоров`я були враховані відповідачем при призначенні медичного огляду в межах службового розслідування для перевірки поважності причин невиконання наказу. 
За результатами огляду ВЛК від 03.03.2025 року, позивача визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони (а.с. 76). 
Водночас, колегія суддів наголошує, що відповідно до Положення № 402, категорія «придатний до служби у частинах забезпечення» не звільняє військовослужбовця від виконання статутних обов`язків та наказів командирів, а лише визначає перелік підрозділів, де така служба може проходити. 
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував у статусі придатного до служби та не мав чинного висновку про непридатність або звільнення від виконання обов`язків за станом здоров`я, його посилання на суттєве погіршення самопочуття як на підставу для невиконання бойового наказу є юридично необґрунтованими та правомірно відхилені судом першої інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги про незаконність призупинення виплат у зв`язку з тим, що підстави усунення позивача від виконання службових обов`язків не підтвердилися рішенням про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, колегія суддів щодо цього зазначає, що відповідно до статті 47 Дисциплінарного статуту ЗСУ та пункту 4 розділу XXVII Інструкції № 200, правовою підставою для виплати недоотриманих сум грошового забезпечення є скасування наказу про усунення у разі, якщо за результатами службового розслідування підстави для його прийняття не підтвердилися. 
Судом першої інстанції було встановлено, що після отримання результатів ВЛК, а також решти матеріалів службового розслідування, було оформлено висновок службового розслідування, який був затверджений командиром військової частини. За висновком службового розслідування було підтверджено інформацію, яка стала підставою для проведення службового розслідування, встановлено вину військовослужбовця та виявлено ознаки кримінального правопорушення.
За результатами проведення службового розслідування, наказом командира військової частини, було припинено усунення позивача від виконання службових обов`язків, а з 19.03.2025 виплата грошового забезпечення позивачу здійснюється з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Водночас, колегією суддів апеляційної інстанції було встановлено, що з наявних матеріалів справи вбачається, що наказ про усунення позивача від виконання службових обов`язків не скасовувався і припинив свою дію 18.03.2025 року у зв`язку із завершенням службового розслідування та прийняттям рішення про направлення матеріалів до органів досудового розслідування. 
Факт виявлення в діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 402 КК України, що зафіксовано у затвердженому висновку службового розслідування, підтверджує наявність обґрунтованих підстав для усунення позивача на момент видання відповідного наказу від виконання службових обов`язків. 
Колегія суддів зауважує, що відсутність обвинувального вироку суду або рішення про накладення дисциплінарного стягнення станом на час розгляду справи не є тотожним поняттю «непідтвердження підстав усунення», оскільки законність тимчасового заходу у вигляді усунення позивача від виконання службових обов`язків оцінюється на момент його вжиття з метою запобігання тяжким наслідкам у бойовій обстановці. 
Враховуючи, що наказ про усунення позивача від виконання службових обов`язків є чинним і не був визнаний протиправним, відповідач діяв у межах повноважень, виплачуючи грошове забезпечення відповідно до встановлених обмежень для осіб, які не виконують обов`язки за посадою. 
Таким чином, правові підстави для перерахунку та виплати грошового забезпечення позивача у повному обсязі за період з 05.01.2025 по 18.03.2025 відсутні.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи представника позивача не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 249, 286, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Троянської-Гатенюк І.В. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька