ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Львів	Справа №462/7710/25 пров. №А/857/13054/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача – Станевич Н.М., Телішевський І.Д.;
від відповідача - Філипчук Х.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10.02.2026р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Телішевського Івана Даниловича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Львівська міська рада, про визнання протиправною та скасування постанови щодо притягнення до відповідальності за порушення правил благоустрою територій населеного пункту (суддя суду І інстанції: Пилип`юк Г.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10.02.2026р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

03.10.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Телішевський І.Д., діючий на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
поновити строк звернення до суду;
визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації /РА/ Львівської міської ради № 167 від 24.06.2025р. у справі про адміністративне правопорушення; закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП; 
стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати – судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу (а.с.1-4).
В обґрунтування позовних вимог покликається на неправомірність притягнення позивача до відповідальності за порушення правил благоустрою, оскільки доказів належності забрудненої території до прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 не представлено; із змісту фотоматеріалів неможливо встановити конкретне місце знаходження неприбраного сміття.
Окрім цього, складання протоколу про адміністративне правопорушення відбувалося за відсутності ОСОБА_1 , а про розгляд справи остання не була повідомлена в установленому порядку.

Ухвалою суду від 08.10.2025р. поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду; прийнято до розгляду заявлений позов; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами вимог ст.286 КАС України із викликом сторін в судове засідання (а.с.46 і на звороті).
Відповідно до ухвали суду від 18.11.2025р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Львівську міську раду /ЛМР/ (а.с.85 і на звороті).

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 10.02.2026р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 167 від 24.06.2025р., винесену Адміністративною комісією при Залізничній РА ЛМР про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Залізничної РА ЛМР на користь позивача судовий збір у розмірі 484 грн. 80 коп. (а.с.150-155).

13.02.2026р. за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача скерував до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просив стягнути на користь ОСОБА_1 із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 5000 грн. (а.с.161-162).

Відповідно до додаткового рішення суду від 02.03.2026р. заяву про ухвалення додаткового судового рішення задоволено; ухвалено додаткове рішення та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень - Залізничної РА ЛМР на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (а.с.173-175).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням (основним), його оскаржив відповідач Залізнична РА ЛМР, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.177-179).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що об`єктивна сторона вчиненого правопорушення зі сторони ОСОБА_1 підтверджується представленими доказами (протоколом про адміністративне правопорушення, фотоматеріалами, вимогою, актом про відмову від участі в обстеженні). Суд переклав обов`язок доведення правомірності спірної постанови на відповідача та безпідставно надав перевагу суб`єктивним поясненням позивача.
Також розгляд справи здійснений відповідачем із дотриманням встановленої процедури, а оскаржувана постанова прийнята компетентним органом на підставі достатніх і належних доказів.

Представник позивача – адвокат Телішевський І.Д. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.231-235).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Як встановлено судом першої інстанції, 09.05.2025р. інженером КП «Адміністративно-технічне управління» ЛМР Польовим Ю.Г. складено протокол № З-046б від 09.05.2025р., відповідно до якого ОСОБА_1 , керівник ЖБК-81, порушила вимоги п.14.1.3 Правил благоустрою Львівського МТГ, затв. ухвалою ЛМР № 5766 від 19.12.2024р., а саме: допустила несвоєчасне прибирання прибудинкової території (не прибрані зрізані дерева і побутові відходи) за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 від участі в складанні протоколу відмовилася, про що вчинено в протоколі відповідне застереження (а.с.8-9).
До протоколу долучені копії: 
вимоги № 2410Б-в1178 від 02.05.2025р. про усунення виявленого порушення (прибирання території) та участі в спільному обстеженні 09.05.2025р. (а.с.10); 
акту про відмову від участі в спільному обстеженні від 09.05.2025р. (а.с.24);
світлин виявленого порушення (а.с.25-27);
відправлень поштових повідомлень (а.с.11-20);
документу про керівника ЖБК № 81 (а.с.23).
За вказане порушення (несвоєчасне прибирання прибудинкової території по вул.Виговського, 63 у м.Львові) постановою Адміністративної комісії при Залізничній РА ЛМР № 167 від 24.06.2025р. позивача ОСОБА_1 , як керівника ЖБК № 81, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.6).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП, не доведений.
Зокрема, із фотокопій, які долучені до матеріалів справи, неможливо встановити місцезнаходження зрізаних гілок та побутових відходів. Крім цього, суду не надано жодного належного доказу, що ділянка, на якій були розміщені зрізані гілки та побутові відходи, належить до прибудинкової території ЖБК № 81, керівником якого є позивач.
Також на неодноразові виклики до суду свідки, які складали протокол, в судове засідання не з`явилися, у зв`язку із чим не спростовано твердження позивача про її відсутність під час складання протоколу.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 152 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.
Так, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог Закону України № 2807-ІV від 06.09.2005р. «Про благоустрій населених пунктів»:
ст.1 - благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;
ст.31 - правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

На виконання вказаних вимог закону ухвалою Львівської міської ради № 5766 від 19.12.2024р. затверджено Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади.
Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади (надалі – Правила) є нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, екологічні та організаційні засади благоустрою Львівської міської територіальної громади, спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, у тому числі забезпечення інклюзії, регулюють права та обов`язки учасників (суб`єктів) правовідносин у сфері благоустрою громади, визначають комплекс заходів, необхідних для раціонального використання, утримання в належному стані території громади, забезпечення, а також покращення інженерно-технічного стану та естетичного вигляду території громади (п.1.1. Правил).
Відповідно до п.1.7. Правил прибудинкова територія – територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та орендарів помешкань).
Згідно з пп.1.10.2 п.1.10. Правил до об`єктів благоустрою Львівської міської територіальної громади належать Прибудинкові території.
В розрізі приписів п.1.14 Правил власники/користувачі земельних ділянок, у тому числі присадибних ділянок, власники будівель і споруд, їхні балансоутримувачі, власники квартир у багатоквартирних будинках чи управляючі компанії (надалі – УК), об`єднання співвласників багатоквартирних будинків (надалі – ОСББ), житлово-будівельні кооперативи (ЖБК) тощо мають вживати необхідних заходів щодо:
1.14.1. Забезпечення належного утримання земельної ділянки відповідно до цільового призначення та Земельного кодексу України.
1.14.2. Недопущення появи та розмноження інвазивних, карантинних видів рослин та бур`янів на ділянці.
1.14.3. Забезпечення обкошування/обрізання інвазивних, карантинних видів рослин та бур`янів у разі їхньої появи на ділянці з подальшим їх прибиранням.
1.14.4. Оборення ділянок сільськогосподарського призначення або здійснення обробки верхніх шарів ґрунту (культування) для недопущення розповсюдження бур`янів на суміжні ділянки.
На об`єктах благоустрою Львівської міської територіальної громади забороняється складувати у невідведених для цього місцях різні види відходів, а також траву, гілки, деревину, листя, сніг (пп.1.15.8.2. п.1.15 Правил).
Згідно з пп.14.1.3 п.14.1. Правил відповідно до п. 44 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» накладаються стягнення, передбачені ст.ст.82, 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі – КУпАП) за порушення вимог цих Правил, а саме: за несвоєчасне прибирання території, у тому числі прилеглої.

Факт порушення позивачем вимог п.14.1.3 Правил, а саме: наявність несвоєчасного прибирання прибудинкової території (не прибрані зрізані дерева і побутові відходи) за адресою: м.Львів, вул.Виговського, 63, не доведений відповідачем належними доказами.
Зокрема, матеріали справи не містять будь-яких документів, які б дозволяти встановити факт виявлення неприбраного сміття в межах прибудинкової території ЖБК № 81 за адресою: м.Львів, вул.Виговського, 63. 
Згідно витягу № 19-1323-0.2-2679/9-17АП від 27.02.2017р. із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки в користуванні ЖБК № 81 перебуває земельна ділянка площею 1500 кв.м (а.с.22), у справі наявні графічні матеріали щодо меж такої ділянки (а.с.32), податкова декларація з плати за землю ЖБК № 81 (а.с.59-61).
Водночас, представлені світлини не надають можливості достовірно встановити місце виявленого неприбраного сміття. Також під час судового розгляду відповідач не вчиняв будь-яких спроб конкретизувати зазначене місце шляхом представлення схем, планів тощо.

Окрім цього, вимога № 2410Б-в1178 від 02.05.2025р. про усунення виявленого порушення (прибирання території) та участі в спільному обстеженні 09.05.2025р. не була вручена органами поштового зв`язку адресату, що зумовило відсутність позивача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
В розрізі цієї обставини зміст складеного акту про відмову від участі в спільному обстеженні від 09.05.2025р. не відповідає дійсності, оскільки позивач об`єктивно не змогла прийняти участь в обстеженні.
Також складання протоколу № З-046б від 09.05.2025р. відбулося за відсутності позивача. Сама позивач заперечила свою присутність під час складання протоколу, викликані особи, які були присутні під час складання протоколу, до суду не з`явилися і не ствердили про обставини складання протоколу. 
Відсутність позивача під час обстеження та складання протоколу не може бути кваліфікована як відмова від участі в таких. З огляду на викладене, запис у протоколі про відмову позивача в участі його складанні не відповідає дійсності.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

З огляду на такі обставини зазначений протокол складений із порушеннями вимог ст.256 КУпАП, оскільки містить недостовірну інформацію про відмову позивача від підпису протоколу.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що зазначена поведінка відповідача і посадових осіб КП «Адміністративно-технічне управління» ЛМР носить ознаки формального підходу.
Зокрема, останні не були позбавлені можливості спробувати в інший (додатковий) спосіб повідомити ЖБК № 81 та його керівника про необхідність участі в спільному обстеженні та забезпеченні участі в складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 
Процедурні порушення, допущені контролюючим органом при розгляді справи про правопорушення, підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.
В розглядуваному випадку формальний підхід під час складання протоколу і розгляду адміністративної справи призвів до неповного з`ясування всіх обставин справи, позбавив позивача можливості в розгляді справи та належному захисті своїх прав та інтересів.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в розглядуваному випадку при винесенні оскаржуваної постанови відповідач не дотримався вимог ст.278 КУпАП, оскільки не перевірив правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення, не з`ясував всіх обставин відповідно до вимог ст.280 КУпАП, що позбавило позивача можливості реалізувати свої права, визначені ст.268 КУпАП, та призвело до невиконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи.

Таким чином, відповідач неправомірно визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Наведені вимоги в розглядуваному випадку судом дотримані, оскільки останнім прийнято рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи представника позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволено у визначений спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Залізничну РА ЛМР.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026р. в частині зупинення дії рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10.02.2026р. в адміністративній справі № 462/7710/25 належить визнати такою, що втратила чинність (а.с.209-211).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10.02.2026р. в адміністративній справі № 462/7710/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026р. в частині зупинення дії рішення Залізничного районного суду м.Львова від 10.02.2026р. в адміністративній справі № 462/7710/25 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 03.04.2026р.