Справа №345/901/26 
Провадження № 2/345/1203/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-
встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.05.2024 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов договору та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано договір позики з ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 3 300,0 грн. Під час ідентифікації позичальника останній пройшов однозначне встановлення особи. Грошові кошти за договором № 1598032 від 08.05.2024 укладено строком на 359 днів. Позивач у справі придбав за плату в первісного кредитора вимоги останнього до позичальника відповідно до укладеного між вказаними юридичними особами договору факторингу з додатками. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання перед первісним кредитором, що є порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 22 770,00 грн., яка є документально підтвердженою. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.02.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Сторони в судове засідання не з`явилися, участі повноважних представників не забезпечили. Водночас, позивач одночасно із позовною заявою просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечив.
Відповідач просить врахувати, що нараховані їй проценти за користування кредитом та штрафні санкції є неспівмірними з розміром кредиту, відтак суду необхідно перевірити розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідачка є особою з інвалідністю ІІІ групи та, на її думку, має право на звільнення від сплати судового збору. Тим не менше, відповідачка висловила альтернативу – зменшити суму нарахованих їй процентів та штрафних санкцій та розстрочити стягнення боргу. Крім того, просить витребувати у позивача докази, які б підтверджували перерахування їй кредитних коштів первісним кредитором (хоча визнає їх отримання), оригінал кредитного договору та повний розрахунок заборгованості із доказами надіслання їй копії позовної заяви з додатками.
Цього самого дня відповідачка надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, раніше надісланий відзив на позовну заяву підтримує повністю.
У відповіді на відзив від 09.03.2026 представник Товариства зазначає, що кожен примірник електронного кредитного договору є оригіналом цього документа. Факт перерахування грошових коштів відповідачу підтверджується листом платіжного провайдера, а наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим. Нараховані відповідачу проценти відповідають умовам кредитного договору, який позичальник підписав після попереднього отримання необхідної та повної інформації. Стверджує, що нараховані первісним кредитором штрафні санкції відповідають вимогам закону, тому існують всі підстави для задоволення позову.
Інших заяв та клопотань в межах відповідної справи до суду не надходило.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав.
Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 3 статті 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту (в межах продукту «Комфортний») № 1598032 від 08.05.2024 із ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора. Грошові кошти в сумі 3 300,0 грн. перераховані 08.05.2024 на банківську платіжну картку відповідача за № НОМЕР_1 , що підтверджується наданою на виконання ухвали суду письмовою інформацією АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260227/50566-БТ з відміткою «Банківська таємниця». Строк кредиту - 360 днів (п.1.4.). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Кредитний договір з додатком підписані позичальником ОСОБА_1 за допомогою надісланого їй одноразового ідентифікатора (електронного підпису) М479. Повернення основної суми (тіла) кредиту здійснюється одноразово та в повному обсязі у складі останнього з 12-ти чергових платежів. 
Відповідно до пп. 1.5.1. п.1.5. договору 1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; розрахунок денної процентної ставки проведено за формулою (17 820,00грн./3 300,00грн.) / 360дн. ? 100% = 1,50% в день. 
Пунктом 6.4. договору також передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф: у розмірі 165,00 грн на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 33,00 грн починаючи з 5-го дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання; економічна сутність штрафу - грошова сума, яку позичальник повинен сплатити кредитодавцю у випадку порушення строків сплати кредиту та/або процентів; відповідно до ч.2 ст. 546 ЦК України штраф є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно з наданою Товариством копією паспорта споживчого кредиту (Розділ 3) навпроти запису щодо можливих видів (форми) забезпечення кредиту вказано: «НІ, без забезпечення у вигляді застави», що дозволяє суду дійти до висновку про відсутність будь-яких забезпечень виконання позичальником своїх зобов`язань за умовами кредитного договору або про те, що єдино можливе забезпечення за відповідним кредитним договором у вигляді застави кредитним договором не передбачено.
Згідно з розрахунком первісного кредитора ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» ОСОБА_1 нараховано станом на 24.12.2024 боргу новому кредитору в особі Товариства відступлено права вимоги до боржника кредитним договором 08.05.2024 № 1598032 в сумі 16 335,00 грн, з яких 3 300,00грн – основна сума (тіло) кредиту, 11 385,00 грн – проценти за користування позикою в період з 08.05.2024 до 24.12.2024, штраф – 1 650,00 грн за період з 19.08.2024 до 31.10.2024 із розрахунку 2,70% від суми наданої позики за кожен день, тобто за понадстрокове користування позиченими грошовими коштами. Надалі, після відступлення прав вимоги Товариству останнім здійснено додатково нарахування процентів в межах погодженого договором строку кредитування за період з 25.12.2024 до 03.05.2025 в сумі 6 435,00 грн. Як безпосередньо вбачається із розрахунку, що не спростований відповідачем у цій справі, упродовж строку кредитування позичальником ОСОБА_1 будь-яких грошових коштів у рахунок сплати передбачених договором процентів та повернення основної суми (тіла) кредиту не внесено, тому аргументи відповідачки про буцімто виконання нею грошових зобов`язань до моменту існування фінансової можливості суд розцінює як спроби введення його в обману та недобросовісну поведінку учасника справи. 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників б/н від 24.12.2024 як Додатку № 1 Договору факторингу від 24.12.2024 № 24122024 право вимоги на загальну суму 16 335,00 грн за кредитним договором № 1598032 від 08.05.2024 відступлено за плату на користь первісним кредитором ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ» на користь Товариства.
При ухваленні цього рішення суд виходив із таких мотивів.
Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Досліджені судом докази підтверджують невиконання позичальником грошового зобов`язання з повернення основної суми кредиту та процентів за користування грошовими коштами в межах погодженого між сторонами строку кредитування.
Суд зазначає, що відповідно до приписів ч.5 ст.8 у чинній з 24.12.2023 редакції Закону України “Про споживаче кредитування” від 15.11.2016 № 1734-VIII (далі - Закон № 1734, який набрав чинності з 24.12.2023) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Процентна ставка за споживчим кредитом є істотною умовою договору. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом № 1734, є нікчемними, тобто недійсним в силу цього закону. Відповідно до п.17 «Перехідних та прикінцевих положень» Закону № 1734, доповненого Законом №3498-ІХ від 22.11.2023, протягом перших 120 днів після набрання чинності цим законом (з 24.12.2023) максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, а протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перший з вказаного періодів тривав з 24.12.2023 до 21.04.2024, наступний - з 22.04.2024 до 19.08.2024. 
При цьому, відповідно до п. 2 Розділу ІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону №3498-ІХ від 22.11.2023 можливість встановлення упродовж перехідного періоду тривалістю 240 календарних днів денних процентних ставок за кредитними договорами у вищому, ніж граничному розмірі, поширюється лише на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після 24.12.2023.
Отже, нарахування відповідачу ОСОБА_1 у межах погодженого строку кредитування процентів за денною ставкою 1,5% є неправомірним, тому зобов`язання у цій частині підлягають перерахунку виходячи із передбаченої Законом № 1734 максимальної ставки (3 300,00х0,015х360-3 300,00х0,01х360= 11 880,00 грн замість нарахованих первісним та новим кредитором до сплати позичальником 17 820,00 грн).
Крім того, суд не може погодитися з необхідністю задоволення вимог Товариства про стягнення з відповідача нарахованих сум штрафу виходячи з такого.
В судовій практиці є усталеною судова практика Верховного Суду (постанова ОП КЦС від 18.04.2018 у справі № 753/1100/14-ц), яка вказує на дію принципу contra proferentem (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). 
Насамперед суд зазначає, що відповідно до п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. 
Ця особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування.
Згідно з вимогами ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, що виключає можливість існування віднесення до штрафу як виду неустойки платежу, який обчислюється у твердій сумі із зазначенням грошового еквівалента безвідносно до самого зобов`язання, як про це зазначено в п.6.4. кредитного договору між відповідачем у цій справі та первісним кредитором ТзОВ «СЛОН КРЕДИТ».
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України своєму рішенні (справа №1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зрештою, зі змісту паспорта споживчого кредиту вбачається відсутність у зобов`язанні сторін кредитного договору такого виду забезпечення виконання зобов`язань як штраф, що завуальовано та всупереч вимогам матеріального закону розмішений у тексті відповідного правочину.
Таким чином, вимога Товариства про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 650,00 грн. судом відхиляється.
Відповідач у справі знала, що на час укладення кредитного договору отримувала незначні доходи у вигляді соціальних виплат з бюджету, мала задовго до цього статус особи з інвалідністю ІІІ групи по зору, тому мала б розраховувати на власні фінансові можливості щодо своєчасного повернення кредитних коштів з процентами, однак цього не зробила, голослівно стверджуючи про несправедливість умов кредитного договору після отримання коштів. Крім того, після укладення кредитного договору від 08.05.2024 ОСОБА_1 отримувала кредит у червні 2024 року від іншого кредитодавця ТзОВ «ЛІНЕУРА Україна», щомісячну стипендію як студент навчального закладу. Починаючи з вересня 2025 року ОСОБА_1 стабільно отримує заробітну плату у ТзОВ «Аудиторська фірма «Капітал плюс», проте жодних сум для погашення заборгованості перед Товариством як новим кредитором не вносила.
Зазначені вище відомості підтверджуються наданими відповідачем письмовими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів у 2022-2025 роках, які не дозволяють суду з об`єктивних підстав ухвалювати рішення щодо розстрочення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством.
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною 2 вказаної ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Зважаючи на те, що у цій справі з відповідачки на користь Товариства необхідно стягнути 15 180,00 грн. замість заявлених 22 770,00 грн., що становить 66,6% від ціни позову.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. представник позивача надав суду: копію договору про надання професійної правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений між адвокатом Столітнім М.М. та позивачем, копію заявки на виконання доручення та рахунка на оплату наданих авдкатом послуг до цього ж договору, копію акта приймання-передачі викогнаних робіт (наданих) послуг з копією ордера адвоката та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. 
Відтак, максимально можлива сума витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, що підлягає до стягнення з відповідача, не може бути вищою ніж 6 660,00 грн.
У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/13892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Надавши оцінку доказам щодо фактично витрат Товариства на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2 500,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторонни.
Суд додатково зазначає, що відповідно до приписів п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI від сплати судового збору звільнені лише особи з інвалідністю І та ІІ групи, що не може відноситися до відповідачки ОСОБА_1 . 
Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користьТовариства необхідно стягнути 1 774,75 грн судового збору.
Керуючись ст.263-265,268,364 ЦПК України,-
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.27 прим.2, 03045) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1598032 від 08.05.2024 у розмірі 15 180,00 грн, з яких 3 300,00 грн – основна сума (тіло) кредиту та 11 880,00 грн – нараховані суми процентів за користування кредитом в період з 08.05.2024 до 03.05.2025.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 1 774,75 грн та 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення суду складено та підписано 18.03.2026.

Суддя