Єдиний унікальний № 371/1860/24
Номер провадження № 2/371/101/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2026 р.       м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Геліч Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Миронівка, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (далі - ТОВ «ФК «Пінг-Понг», Товариство) звернулось через підсистему «Електронний суд» до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 15267,96 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан», первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №1326246, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу кредит в розмірі 7500,00 грн., а остання, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки, комісію та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, але відповідач зі свого боку допустила порушення виконання умов кредитного договору.
У подальшому 01.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») було укладено договір факторингу №01/04, за умовами якого первісний кредитор відступив останньому право вимоги до відповідача за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020. Крім того, 13.12.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» був укладений договір факторингу №1/4, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за спірним договором.
Оскільки первісний кредитор свої зобов`язання перед позичальником відповідно до укладеного кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши останній кредитні кошти, але ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконує належним чином, у останньої станом на день складення позовної заяви наявна заборгованість у загальному розмірі 15267,96 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7125 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги в розмірі 7242,96 грн, а також заборгованості за комісією в сумі 900 грн.
У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути отримані в кредит грошові кошти та сплатити відсотки за їхнє користування, то позивач з метою захисту свого порушеного права змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Процесуальні дії у справі. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Від відповідача надійшла заява, в якій вона просила про видачу матеріалів справи та вказала актуальну електронну адресу та адресу для листування.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості у якому вона зазначає, що 12.02.2025 року ознайомилась з позовною заявою та додатками до неї, отримавши матеріали на свою електронну пошту.
З вимогами, зазначеними у позовній заяві не погоджується, оскільки вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом може здійснюватись виключно протягом строку дії договору. Тому просить позов ТОВ «ФК «Пінг-Понг» задовольнити частково, а саме у стягненні заборгованості за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020 р. в розмірі 10875,00 грн., з яких: 7500,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 3375,00 грн. – заборгованість за відсотками. В іншій частині відмовити.
17.07.2025 року від позивача надійшла заява про те, що ТОВ «ФК «Пінг-понг» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс».
Згідно зі ст. 90 ЦК України, юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування.
При цьому суд враховує, що зміна найменування юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною найменування, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Тобто, зміна найменування юридичної особи не тягне за собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мали б перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та свідчить про юридичну незмінність учасника цивільних відносин.
Судом встановлено, що позивач, згідно з рішенням № 1778 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» від 01.07.2025 змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс». При цьому, правонаступництва не відбулося. Сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК).
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Частиною восьмою статті 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг» підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
Положеннями статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Відповідно до приписів статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 11.02.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1326246 (індивідуальну частину), відповідно до пункту 1.1 якого позикодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у пункті 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язалась повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 16-18).
Відповідно до умов пунктів 1.2-1.4 договору сума кредиту становила 7500 грн, кредит надавався строком на 30 днів з 11.02.2020, а термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 12.03.2020.
У пункті 1.5.1 договору вказано, що комісія за надання кредиту: 900 грн, яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з пунктом 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 3375 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором - фіксована.
Умовами пункту 2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miolan.ua.
Відповідно до пункту 2.2.2 кредитного договору нарахуванням позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених пунктом 2.2.3 договору.
Згідно з пунктом. 3.3.2 договору позичальник взяв на себе обов`язок повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені пунктами 1.1-1.6 та пунктом 2.4 цього Договору.
Разом з тим, відповідно до пункту 6.1 кредитного договору його укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua.
Відповідно до умов пункту 6.3 договору приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому.
Пунктом 6.4 договору передбачено, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Згідно з пунктом 7.1 договору строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до Додатку №1 сторонами був визначений графік платежів за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020, де 12.03.2020 повинен був бути здійснений платіж з повернення кредитних коштів у сумі 7500 грн, а також сплати комісії за надання кредиту в розмірі 900 грн та процентів за користування кредитними коштами в сумі 3375 грн. (а.с. 19)
Позивач на підтвердження виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, надав платіжне доручення № 15099511 від 11.02.2020 про перерахування на картковий рахунок НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_1 , коштів в сумі 7500 грн.(а.с. 30).
Також, позивачем була надана в матеріали справи відомість про щоденні нарахування та погашення за період з 11.02.2020 по 19.05.2020 (а.с.13-14).
З вказаної відомості убачається, що ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом протягом вказаного періоду.
Судом установлено, що 01.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу №01/04, за умовами якого сторони погодили, що ТОВ «Мілоан» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а останнє зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 20 -22).
Крім того, 13.12.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» був укладений договір факторингу №1/4, відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 27-29).
Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу №01/04 від 01.04.2020 ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників згідно якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020 в сумі 15267,96 грн, з яких: 7125 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 7242,96 грн - заборгованість за відсотками; 900 грн - заборгованість по комісії (а.с. 12).
За витягом з Додатку до Договору факторингу №1/4 від 13.12.2021 ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників згідно якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020 в сумі 15267,96 грн, з яких: 7125 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 7242,96 грн - заборгованість за відсотками; 900 грн - заборгованість по комісії (а.с. 11).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №1326246 заборгованість відповідача за період з 11.02.2020 - 19.05.2020 у загальній сумі становить 15267,96 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7125 грн, заборгованості за нарахованими відсотками – 7242,96 грн, а також заборгованості за комісією в сумі 900 грн.
Так, положеннями пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частинами першою та другою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Положеннями частини першої статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).
У відповідності до вимог частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір №1326246 від 11.02.2020 було укладено у формі електронного документу, договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.
У пунктах 6.1, 6.2 договору про надання споживчого кредиту його сторони погодили, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства.
З наявної у матеріалах справи паперової копії кредитного договору №1326246 від 11.02.2020 убачається, що він був підписаний з боку позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Водночас, відповідачем не спростовано факт належності їй номеру мобільного телефону, зазначеного у договорі та анкеті-заяви, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подані позивачем документи підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору №1326246 від 11.02.2020 в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та наданням персональних даних відповідача.
При цьому, без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства та ідентифікації позичальника, такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження №61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, провадження №61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, провадження №61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, провадження №61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20, провадження №61-2902св21.
Договір містить паспортні дані, РНОКПП, номер засобів зв`язку, поштову адресу ОСОБА_1 .
Таким чином, договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до статті 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми та є обов`язковим до виконання сторонами.
Разом з тим, зазначений договір не визнаний судом недійсним, тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
З урахуванням викладеного укладення договору, наявність електронного підпису підтверджує волю сторін, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Щодо права позивача пред`являти свої вимоги до відповідача за цим договором, то суд керується такими положеннями Закону.
Положеннями частини першої статті 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною першою статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як визначено частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку погашення кредиту.
Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за №361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за №278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за №667/11010/14-ц.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України.
Долученими до матеріалів справи доказами підтверджено факт відступлення права грошової вимоги ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020.
За таких обставин, суд доходить висновку про правомірність заявлених позивачем вимог до боржника, оскільки до позивача у встановленому порядку перейшло право вимоги до останньої за спірним кредитним договором.
Як було зазначено вище, згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Вимогами частини другої статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статтей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.
В ході судового розгляду на підставі належних та допустимих доказів установлені факти укладення кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісії відповідно до умов договору.
Отже, оскільки відповідач допустила порушення умов укладеного із первісним кредитором договору, то у ТОВ «ФК «Пінг-Понг», як нового кредитора, станом на дату пред`явлення позову у цій справі наявне право вимагати у відповідача повернення кредиту, сплати процентів за фактичне користування кредитними коштами та встановленої договором комісії.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості за тілом кредиту та комісією, або ж підтверджували б факт повернення отриманих в кредит грошових коштів. Відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний.
При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Оскільки ОСОБА_1 допустила порушення умов укладеного із первісним кредитором договору та не повернула кредитні кошти й не сплатила комісію, то у даній справі наявні правові підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 7125 грн та комісією у сумі 900 грн.
При вирішенні заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, то суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у пункті 35 Постанови.
Окрім того, в пункті 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України.
За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
Як вбачається із умов кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 7500 грн, він надавався позичальнику строком на 30 днів (пункти 1.2, 1.3 договору). Відповідно до пункту 1.4 договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 12.03.2020. Згідно таблиці у графіку розрахунків, який є додатком №1 до договору, зазначено 12.03.2020, як дату платежу з повернення кредиту в сумі 7500 грн та сплати проценти за користування кредитом у сумі 3375 грн, а також комісії в сумі 900 грн.
В той же час, за даною випискою про детальні щоденні нарахування та погашення по спірному договору нарахування кредитором процентів за користування кредитними коштами охоплюють період з 13.03.2020 по 19.05.2020 року, виходячи з відсоткової ставки 1,5% на день у розмірі 106,88 грн щоденно, та відповідно виходить за межі узгодженого сторонами кредитного договору строку кредитування відповідача, що у свою чергу не відповідає вимогам статтей 1048, 1054 ЦК України.
З вказаної виписки прослідковується, що проценти за користування кредитними коштами щоденно нараховувалися у період з 12.02.2020 по 12.03.2020 (дата повернення кредиту) згідно пункту 1.5.2 кредитного договору, а з 13.03.2020 по 19.05.2020 року на підставі пункту 1.6 кредитного договору.
Так, відповідно до пункту 1.6 кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені пунктом 2.2.3 цього договору.
У пункті 2.2.3 кредитного договору зазначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена пунктом 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним пунктом 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в пункті 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену пунктом 1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена пунктом 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним пунктом 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно пункту 1.6 договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-якій момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.
Незважаючи на інші умови договору, сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів, передбачених статті 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
Положеннями пункту 2.3.1 договору сторони передбачили можливість пролонгації кредиту. А саме визначили, що позичальник за наявності відповідно пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту складають: на 3 дні зі сплатою комісії у розмірі 3.00%; на 7 днів зі сплатою комісії 5,00%; на 15 днів зі сплатою комісії 10.00 % від суми поточного залишку кредиту.
У пункті 2.3.2 договору його сторони передбачили, що волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно пункту 6.14 Правил підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений пунктом 2.5 договору.
Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення, 12.03.2020 відповідач сплатила проценти по кредиту в сумі - 2785,00 грн., 13.03.2020 сплатила суму за тілом кредиту – 375,00 грн., проценти по кредиту в сумі – 320,50,00 грн. та комісію за пролонгацію – 375,00 грн., що складає 5% від поточного залишку кредиту, а отже можна зробити висновок, що строки кредиту продовжені на 7 днів до 20.03.2020.
Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, станом на 19.05.2020 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, первісний кредитор після визначеної кредитним договором дати повернення кредиту з урахуванням 7 днів продовження строку користування/повернення кредиту, продовжив нарахування відсотків за користування кредитними коштами на підставі пункту 1.6 кредитного договору.
Отже, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих після 20.03.2020, що визначено договором, позивач фактично посилався на факт продовження строку договору.
При цьому позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк свідчить не про продовження строку договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, що також підтверджується формулюванням п. 1.6 кредитного договору («якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом»).
Зі змісту вказаних положень договору вбачається, що зазначені проценти, передбачені пунктом 2.2.3 кредитного договору, у розмірі 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом договір пов`язує з неповерненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника за прострочення виконання основного зобов`язання.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за №910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частина другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із позовом, позивач не заявляв вимоги про застосування судом частини другої статті 625 ЦК України, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем, як позичальник дій, передбачених умовами пункту 2.3 кредитного договору, на пролонгації дії кредитного договору після 20.03.2020.
Враховуючи споживчий характер правовідносин, суд виходить із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача відсотків, нарахованих за межами строку кредитування, що визначений в пункті 1.3 договору з урахуванням 7 днів продовження строку користування/повернення кредиту, оскільки підставою до їх нарахування фактично є неналежне виконання позичальником умов договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений пунктом 1.3 договору строк, що має наслідком відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, а не право нараховувати відсотки на підставі статті 1048 ЦК України.
Таким чином, в межах даного провадження наявні правові підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами лише протягом строку кредитування за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020, а саме у період з 11.02.2020 по 12.03.2020 включно, що складає 3375,00 грн (7500 грн х 1,5% х 30 днів) та з 13.03.2020 по 20.03.2020 включно, що складає 748,16 грн. (7125 грн х 1,5% х 7 днів).
У іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 21.03.2020 по 19.05.2020 відповідно задоволенню не підлягають.
Відтак, враховуючи той факт, що за наслідками судового розгляду було установлено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Пінг-Понг». А саме, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 12148,16 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7125,00 грн., заборгованості по відсоткам у загальному розмірі 4123,16 грн., а також заборгованості по комісії у розмірі 900 грн.
Щодо стягнення судових витрат.
Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Так, відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частиною першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копії наступних документів: договору про надання правової допомоги №43657029 від 07.08.2024, укладеного між позивачем та адвокатом Білецьким Б.М.; акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.11.2024 на суму 6000 грн (правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів - 1,5 год. х 1500 грн = 2250 грн; складання позовної зави, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат - 3 год. х 1000 грн = 3000 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 год. х 750 грн = 750 грн).
У матеріали справи також надано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5618/10 від 17.03.2016 на ім`я Білецького Б.М.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язанні з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки за результатами розгляду суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову у цій справі, то відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 1927,50 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 4774,20 грн, тобто пропорційно до загального розміру задоволених позовних вимог (79,57%).
Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором №1326246 від 11.02.2020 у загальному розмірі 12148 (дванадцять тисяч сто сорок вісім) грн 16 коп, а також понесені у справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1927 (одна тисяча лев`ятсот двадцять сім) грн. 50 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4774,20 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
1. Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», код ЄДРПОУ – 43657029, адреса:07406, Київська область, м.Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1;
2. Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса  місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Адреса для листування: 79005, м. Львів, площа Петрушевича, 3
Повне судове рішення складене 08.04.2026.

Суддя         Тетяна ГЕЛІЧ