номер провадження справи 9/5/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 Справа № 908/136/26
м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД»
до відповідача: Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО»
про стягнення суми

Суддя Боєва О.С

Без повідомлення (виклику) сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД» про стягнення з відповідача: Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 1189287,39 грн заборгованості, 17888,19 грн – 3% річних, 19113,09 грн інфляційних втрат, всього – загальної суми 1226288,67 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 19.01.2026 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/136/26 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/136/26, присвоєно номер провадження справи 9/5/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Підставою для звернення з позовом до суду зазначено порушення відповідачем зобов`язання за Договором про закупівлю товарів № 360125 від 07.01.2025, а саме: невиконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару на загальну суму 1189287,39 грн з ПДВ, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаному розмірі, яка заявлена позивачем до стягнення. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційні втрати. Позов обґрунтований, зокрема, ст.ст. 202, 625, 655, 691, 692, 712 ЦК України, ст.ст.173, 174, 193 ГК України та умовами договору.
06.02.2026 до суду від АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» надійшов відзив на позовну заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 05.02.2026, вх. № 2898/08-08/26 від 06.02.2026), в якому відповідач, зокрема, зазначив, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі з огляду на наступне. Позивач посилається на Договір про закупівлю товарів №360125 від 07.01.2025. Однак, згідно з текстом самого Договору та Додаткової угоди № 1 від 03.06.2025, стороною (Постачальником) за даним правочином є ТОВ «СПЕЦТРЕЙД УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 44837060, адреса: 14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул.Борисоглібська, буд. 6). Позовну заяву подано іншою юридичною особою – ТОВ «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 40465034, адреса: 76006, м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 15, каб. 2). Позивачем не надано жодних доказів (договору цесії, доказів правонаступництва тощо), які б підтверджували перехід права вимоги від ТОВ «СПЕЦТРЕЙД УКРАЇНА» до ТОВ «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД». Таким чином, позивач не є стороною Договору та не довів наявність у нього права вимоги до відповідача. Також відповідачем вказано про інші суперечності у доказах, які додані до позову, та наведені в обґрунтуванні позову, які свідчать про необґрунтованість позову та неналежну підготовку доказової бази. Позивач фактично оперує документами, які виписані іншими юридичними особами, що унеможливлює встановлення факту виникнення заборгованості саме перед ТОВ «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД». Оскільки основна вимога про стягнення боргу не підлягає задоволенню через неналежність позивача, похідні вимоги (3% річних, інфляційні втрати та судові витрати) також не підлягають задоволенню. Просив у задоволенні позову ТОВ «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД» до АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» відмовити у повному обсязі.
06.02.2025 до суду від позивача надійшло клопотання «про долучення співпозивача та викладення позовних вимог в новій редакції» (документ сформований в системі «Електронний суд» 05.02.2026, вх. № 2902/08-08/26 від 06.02.2026), в якому позивач на підставі ст.ст. 42, 46, 47, 58 ГПК України просив: 1) долучити у справу № 908/136/26 позивача-2 – Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТРЕЙД Україна»; 2) позовні вимоги викласти в редакції позовної заяви в новій редакції від 05.02.2026 за № 05-02/2/26. До клопотання додано позовну заяву в новій редакції.
09.02.2026 до суду від відповідача надійшло заперечення на клопотання позивача про долучення співпозивача та викладення позовних вимог в новій редакції (документ сформований в системі «Електронний суд» 06.02.2026, вх. № 3019/08-08/26 від 09.02.2026).
Ухвалою суду від 10.02.2026 у задоволенні клопотання позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД» «про долучення співпозивача та викладення позовних вимог в новій редакції» відмовлено. Відмовлено у прийнятті до розгляду позовної заяви в новій редакції.
11.02.2026 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог та викласти прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД» грошові кошти у сумі 15,00 гривень». 
З огляду на принцип диспозитивності у господарському процесі (ст.ст. 2, 14 ГПК України), особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно з ч. 3 ст. 252 ГПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не суперечить приписам ст. 46 ГПК України та прийнята судом до розгляду.
Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до умов Договору про закупівлю товарів № 360125 від 07.01.2025, на який позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог та копія якого додана до позову, Постачальник – ТОВ «СПЕЦТРЕЙД УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 44837060) зобов`язалось передати у встановлений строк у власність Покупця – ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (код ЄДРПОУ 00130926) товар, зазначений в специфікації до Договору (Додаток 1), а Покупець – прийняти та оплатити такий товар.
Видаткові накладні на поставку товару за вказаним Договором про закупівлю №360125 від 07.01.2025, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: видаткові накладні №34 від 27.02.2025 на суму 89100,00 грн, № 39 від 10.03.2025 на суму 297000,00 грн, № 40 від 10.03.2025 на суму 47142,00 грн, № 42 від 12.03.2025 на суму 304 425,00 грн, № 43 від 12.03.2025 на суму 142 368,84 грн, № 50 від 14.03.2025 на суму 106 540,92 грн, № 51 від 19.03.2025 на суму 202 710,60 грн, всього – на загальну суму 1189287,36 грн, складені та підписані Постачальником – ТОВ «СПЕЦТРЕЙД УКРАЇНА» та Покупцем – ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО». 
З положень ч. 1 ст.ст. 13, 14 Цивільного кодексу України слідує, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 
За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). 
Відповідно до ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частин 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17).
У постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 916/286/20, зокрема, зазналось, що у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову – факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. 
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак і наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Верховний Суд в пункті 60 постанови від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 виснував, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно з положеннями статей 73, 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Зі змісту ч. 1 ст. 237 ГПК України слідує, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Судом встановлено, що сторонами Договору про закупівлю товарів № 360125 від 07.01.2025, на який позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, є Покупець – ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (на даний час – АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», відповідач у справі) та Постачальник – ТОВ «СПЕЦТРЕЙД УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 44837060). Видаткові накладні, які були складені на виконання вказаного Договору та копії яких додані до позову, також підписані Покупцем – ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (на даний час – АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», відповідач у справі) та Постачальником – ТОВ «СПЕЦТРЕЙД УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 44837060).
Отже позивач не є стороною Договору про закупівлю товарів № 360125 від 07.01.2025.
Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені у статті 512 ЦК України.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Доказів на підтвердження заміни кредитора у зобов`язанні та переходу права вимоги від ТОВ «СПЕЦТРЕЙД УКРАЇНА» до ТОВ «СПЕЦТОРГ ТРЕЙД» позивачем суду не надано та в матеріалах справи відсутні. Отже позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача. 
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на сплату судового збору, суд враховує наступне. 
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України).
З положень ч. 1, підпункту 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слідує, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. 
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року встановлений у розмірі 3328,00 грн.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
До позовної заяви додано копію платіжної інструкції № 2279 від 16.01.2026 про сплату судового збору у розмірі 14715,47 грн. 
Оскільки ціна позову з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог становить 15,00 грн та з огляду на те, що позовна заява надійшла до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», належний до сплати розмір судового збору із застосуванням коефіцієнту пониження ставки судового збору становить 2662,40 грн. Отже надмірно сплачена сума судового збору складає 12053,07 грн. 
За змістом п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. 
На підставі викладеного, судовий збір у розмірі 12053,07 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України. Повернення зазначеної суми судового збору буде здійснено ухвалою суду за відповідним клопотанням позивача. 
З урахуванням викладеного та відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн покладаються на позивача. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити. 

Рішення складено та підписано 16.03.2026. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України. 

Суддя О.С. Боєва