КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 375/986/25     Головуючий у суді І інстанції: Смик М.М.
провадження №22-ц/824/6848/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 15 січня 2020 року Акціонерне товариство «Банк Форвард» та ОСОБА_1 підписали заяву (оферту) №200245075 на укладення договору про надання та використання платіжної картки.
На виконання вказаної заяви банк випустив відповідачу платіжну картку, відкрив поточний рахунок та встановив кредитний ліміт, в межах якого відповідач вправі здійснювати операції, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування відповідно до умов договору. В паспорті споживчого кредиту сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит шляхом безготівкового зарахування коштів на її рахунок строком на 11 місяців, який може бути збільшений згідно з Умовами надання та обслуговування платіжних карток.
Банк виконав свої зобов`язання за укладеним сторонами договором, перерахувавши кредитні кошти на рахунок відповідача, про що свідчать виписка за рахунком.
Відповідачка не виконала зобов`язання за договором, тому у неї перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 49 734,33 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 148,71 грн та заборгованості за процентами у розмірі 24 585,62 грн.
25 травня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги № GL1N426202/1, відповідно до якого АТ «Банк Форвард» відступили ТОВ «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200245075 від 15 січня 2020 року у загальному розмірі 49 734,33 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 148,71 грн та заборгованості за процентами у розмірі 24 585,62 грн.
Вважаючи себе кредитором за кредитним договором № 200245075 від 15 січня 2020 року, боржником за яким є відповідач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 200245075 в сумі 49 734,33 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 148,71 грн та заборгованості за процентами у розмірі 24 585,62 грн, а також 2 422,40 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №200245075 від 15 січня 2020 року у розмірі 49 734, 33 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позову.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, 09 січня 2026 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка надійшла до суду апеляційної інстанції та була зареєстрована 12 січня 2026 року за вх.№ 2528. Крім того, 12 січня 2026 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга ідентичного змісту, яку остання подала на адресу суду апеляційної інстанції електронною поштою (вх.№ 2562).
Як вбачається із поданих апеляційних скарг, вони є ідентичними за змістом та містять ідентичні вимоги.
Таким чином, колегія суддів вважає, що подані ОСОБА_1 апеляційні скарги слід розглядати, як одну.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції проігнорував той факт, що в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення права вимоги №GL1N426202/1 від 25.07.2024 року. Тобто, судом першої інстанції не було враховано відсутність достатніх доказів набуття права вимоги позивача до відповідача за кредитним договором.
При цьому, висновки суду про необов`язковість надання акт прийому-передачі реєстру боржників по причині того, що його підписання не було передбачене, є помилковими та такими, що безпідставно звільняють позивача від обов`язку доказування.
Окрім того, суд першої інстанції безпідставно вважав доведеною заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.
Позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти в обумовленому кредитним договором розмірі.
В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника. Зокрема, позивачем не надано суду копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо.
Тому відповідач вважає, що позивач не довів факт видачі відповідачу кредиту, що було безпідставно не враховано судом першої інстанції.
Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що розрахунок заборгованості за договором кредиту 200245075 від 15.01.2020, який був доданий позивачем до позовної заяви, не підписаний уповноваженою особою АТ «Банк Форвард». Фактично, даний розрахунок ніким не підписаний та не відповідає вимогам, які ставляться до банківських документів. Отже, неможливо стверджувати, що даний розрахунок є належним підтвердженням заборгованості відповідача перед позивачем. При цьому, сам по собі розрахунок заборгованості, без доказів отримання відповідачем кредиту, жодним чином не підтверджує зобов`язання відповідача перед позивачем.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що згідно з позовною заявою, заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 25 148,71 грн, а заборгованість за відсотками - 24 585,62 грн. Тобто позивач просив суд стягнути відсотки у розмірі, що фактично дорівнює заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції. При цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Відповідач просив суд першої інстанції враховувати очевидну неспіврозмірність відсотків тілу кредиту. Проте, суд першої інстанції вважав такі відсотки справедливими та задовольнив позов у повному обсязі, всупереч їх невідповідності положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
10 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Кришталь Марії Сергіївни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник позивача вважає, що суд першої інстанції вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вважає аргументи наведені апелянтом в апеляційній скарзі безпідставними, необгрунтованими, та жодним чином не доведеними, оскільки кредитні кошти було отримано, а відтак є необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором. Твердження, наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже на переконання представника позивача, вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач довів обставини щодо існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтвердив факт отримання позичальником кредитних коштів та правомірність нарахування заборгованості за процентами за користування кредитом. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 49 734,33 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 148,71 грн та заборгованості за процентами у розмірі 24 585,62 грн.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Встановлено, що 15.01.2020 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було підписано заяву (оферту) № 200245075 на укладення договору про надання та використання платіжної картки (а.с. 8-9)
Відповідно до пункту 1 Інформаційного блоку заяви (оферти) від 15 січня 2020 року, підписаної ОСОБА_1 , остання пропонує АТ «Банк Форвард», на умовах, викладених в заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток АТ «Банк Форвард» та Тарифах за платіжними картками фізичних осіб банку, укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки № 200245075, в рамках якого: випустити на ім`я позичальника платіжну картку; відкрити на ім`я позичальника поточний рахунок (валюта рахунку гривня), що буде використовуватися в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити позичальнику ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України.
За умовами вказаного інформаційного блоку заяви (оферти) від 15 січня 2020 року ОСОБА_1 видано кредитну картку КОКО КАРД Visa Noname, тарифний план КОКО КАРД (кредитна картка), рахунок картки: НОМЕР_1 ставка за лімітом 48 % річних.
Зі змісту розписки ОСОБА_1 від 15 січня 2020 року суд встановив, що вона в цей день отримала кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 30 вересня 2024 року (а.с. 14).
Відповідно до паспорту споживчого кредиту (продукт кредитна картка КОКО КАРД Visa Noname), який підписаний ОСОБА_1 15 січня 2020 року, сторони погодили тип - кредиту відновлювальна кредитна лінія; суму кредиту до 100 000 грн - під час укладення договору; до 200 000 грн - у випадку збільшення кредиту, строк кредитування - 11 місяців; мету отримання кредиту - на споживчі потреби; процентну ставку за кредитом (річних) - 48 % (а.с. 11).
Судом встановлено, що 25 липня 2024 року між ВТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, - боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору (а.с. 66-71).
Згідно з витягом із реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами на 25 липня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 200245075 від 15 січня 2020 року, станом на 25.07.2024 року у загальному розмірі 49 734,33 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 148,71 грн та заборгованості за процентами у розмірі 24 585,62 грн (а.с. 72).
На підтвердження заявлених вимог позивачем долучено до позову виписку за особовими рахунками за угодою № 200245075 від 15 січня 2020 року за період з 18 жовтня 2011 року до 10 червня 2023 року, з якої встановлено як видачу кредитних коштів відповідачу, так і часткове погашення нею кредиту (фрагмент виписки на а.с. 22-25).
З наданого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» розрахунку заборгованості за договором №200245075 від 15 січня 2020 року встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 становить 49 734,33 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25 148,71 грн і заборгованості за процентами у розмірі 24 585,62 грн (а.с. 17-19).
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло ОСОБА_1 досудову вимогу від 18.04.2025 року № І3446, в якій останню повідомлено про те, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме відмова від повернення кредиту, передбаченого кредитним договором, несплата відсотків за користування кредитними коштами, призвело до виникнення заборгованості, яка становить 49734,33 грн. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимагало від ОСОБА_1 виконати зобов`язання за договором № 200245075 та погасити заборгованість (а.с. 74).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», оскільки відповідачка ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, отримані грошові кошти та нараховані відсотки не повернув ні первісному ні новому кредитору.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення права вимоги №GL1N426202/1 від 25.07.2024 року, а тому позивач не набув права вимоги до відповідача за кредитним договором, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відсутність акту приймання-передачі реєстру боржників при подання позовної заяви не є перешкодою для набуття права вимоги, оскільки договір факторингу набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Сам факт переходу права вимоги підтверджується належним оформленням договору, зокрема наявністю підписів та печаток сторін, що свідчить про досягнення згоди щодо всіх істотних умов правочину.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності у ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 було надано копію договору факторингу №GL1N426202/1 від 25.07.2024 року про відступлення права вимоги, копію витягу з реєстру боржників, який вважається додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги №GL1N426202/1 від 25.07.2024 року та копію платіжного доручення № 4170, що підтверджує оплату реєстрів боржників за договором №GL1N426202/1, які вважаються належними доказами відступлення права вимоги до відповідачки.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника.
Згідно з пп. 8 п. 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління НБУ № 163 від 29.07.2022 надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника/отримувача/стягувача для виконання платіжних операцій. До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг.
Відповідно до п. 8 Інструкції надавач платіжних послуг платника має право виконувати платіжні інструкції платника з урахуванням сум, що надходять на рахунок платника протягом операційного дня (поточні надходження) або за рахунок наданого платнику кредиту, якщо ці умови визначено у відповідному договорі.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Пунктом 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.
Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Відтак, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача за період 18.10.2011 року по 10.06.2023 року, є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так і суми сплачених щомісячних процентів.
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачкою не надано.
Доводи апеляційної скарги, що зобов`язання за процентами є надмірними та непропорційними, з огляду на те, що відсотки, які позивач просив стягнути з відповідача фактично дорівнює заборгованості за тілом кредиту, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки не звільняють відповідачку від зобов`язання, з яким вона ознайомилась та погодилась під час укладення кредитного договору № 200245075 від 15.01.2020 року. Доказів оспорення вказаного договору, або певних його умов, зокрема, щодо розміру (ставки) процентів за користування кредитом, суду не надано.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «19» березня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов