ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/7025/25 пров. № А/857/48521/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
за участю секретаря Єршової Ю.С.,
представника апелянта Поврозник А.П.,
представника відповідача Самойленко К.Є.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "САНАТОРІЙ «КРИШТАЛЕВЕ ДЖЕРЕЛО» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Маєцька Н.Д. об 11 год. 34 хв. у м. Ужгород, повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року) у справі № 260/7025/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАТОРІЙ «КРИШТАЛЕВЕ ДЖЕРЕЛО» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив: визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 08.08.2025 № 000/11276/07-16-07-01.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 08.08.2025 № 000/11276/07-16¬07-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем – «Рентна плата за спеціальне використання води» на суму 3 485 590,44 грн. Таке податкове повідомлення - рішення прийнято на підставі акту документальної планової виїзної перевірки №12011/07-16-07-01-06/31509620 від 16.07.2025. Позивач вважає, що висновки перевірки в частині неналежної сплати ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» рентної плати за воду, що входить виключно до складу напоїв, з усього обсягу води реалізованої вторинним водокористувачам, не відповідають фактичним обставинам та не ґрунтуються на приписах чинного законодавства. ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» не є виробником напоїв, не здійснює фасування такої води у тару, на балансі підприємства відсутнє обладнання для виготовлення напоїв. Позивач зазначає, що ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» використовує видобуту мінеральну воду виключно у власній господарській діяльності, для надання санаторно-курортних послуг, а також реалізує воду іншим (вторинним) водокористувачам.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 відмовлено в задоволенні адміністративного позову. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» реалізовував мінеральну воду «Лужанська», дохід від реалізації якої обліковується на субрахунку 701 «Дохід від реалізації готової продукції». Вказаним підтверджується, що позивачем реалізовувалась саме готова продукція - вода, що входить до складу напоїв, яка відповідно до вимог п. 255.1, пп. 255.5.6 п. 255.5 пп. 255.11.1, пп. 255.11.2, пп. 255.11.10 п. 255.11 ст. 255 ПК України передбачає застосування ставки рентної плати за воду, що входить виключно до складу напоїв.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що застосування підвищеної ставки передбачено виключно для суб`єктів, які безпосередньо використовують воду у виробництві напоїв. Позивач такої діяльності не здійснює. Також вказує, що ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» не здійснює жодного процесу виробництва напоїв, а тому не може визначити обсяг води, що входить до складу напоїв, і не зобов`язане сплачувати відповідну ренту.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
В судовому засіданні представник відповідача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати з наступних підстав. 
З матеріалів справи слідує, що 31.07.2024 ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» надано дозвіл на спеціальне водокористування № 70/ЗК/49д-24.
Відповідно до Дозволу на спеціальне водокористування 31.07.2024 №70/ЗК/49д-24 , виданого водокористувачу ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело», фактичне місце здійснення діяльності (водокористування: свердловини №3-р та №3-рд Голубинського родовища мінеральних лікувально-столових вод, село Солочин, Мукачівський район, Закарпатська область.
Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Закарпатській області від 16.05.2025 № 440-п, контролюючим органом проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025 та з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2025.
За наслідками перевірки складено акт від 16.07.2025 р. № 12011/07-16-07-01-06/31509620, яким встановлено порушення позивачем, зокрема: п. 255.1, пп. 255.5.6 п. 255.5 пп. 255.11.1, пп. 255.11.2, пп. 255.11.10 п. 255.11 ст. 255 Податкового кодексу України, а саме заниження рентної плати за спеціальне використання води на загальну суму 3671123,66 грн.
В ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що платником здійснювався видобуток мінеральної води з свердловини №3-р та свердловини №12-р, яка використовувалася для наповнення ванн (бальнеологічні цілі) та в бюветах (для задоволення питних потреб), а також реалізовувалась для подальшого використання у складі напоїв.
Зведені дані про напрями використання води, контролюючим органом визначені на підставі наданих до перевірки довідки про видобуток та використання мінеральної води по ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» за відповідні місяці та первинних документів, що стосуються реалізації мінеральної води для використання у складі напоїв (накладні на реалізацію, договори на відпуск мінеральної води).
Так, під час перевірки відповідачем досліджено договори на відпуск мінеральної води за період з 01.01.2018 по 31.03.2025. Такі договори були типовими, основні положення таких договорів не змінювалися, окрім цінових показників, об`єму та терміну дії, що не заперечувалося позивачем.
В матеріалах справи міститься копія Договору про відпуск мінеральної види №3 від 01.01.2022.
Відповідно до умов вказаного Договору постачальник – ТОВ «Санаторій Кришталеве Джерело» зобов`язується відпустити покупцю ДСД ТОВ «Аква Поляна» мінеральну воду «Лужанська-3,» свердловини №3 (пп.1.1 п.1).
Підпунктом 2.1 пункту 2 Договору встановлено вимоги щодо якості , зокрема – «Якість мінеральної води, що відпускаються на гирлі свердловини повинна відповідати вимогам ДСТУ 878-93». (Державний Національний Стандарт України 878-93 «Води мінеральні фасовані»)
Під час проведення перевірки проведено аналіз наявної інформації з ЄРПН, стосовно видів продукції, яка реалізовується ДСД ТОВ Аква Поляна». Згідно даних інформаційних баз ДПС, єдиний та основний вид діяльності зазначений у вказаного суб`єкта господарювання це «11.07 - Виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки. Згідно даних ЄРПН єдиний видом готової продукції є мінеральні води, як готові напої в асортименті.
На підставі акту перевірки від 16.07.2025 Головним управлінням ДПС у Закарпатській області складено податкове повідомлення-рішення № 000/11276/07-16-07-01 від 08.08.2025 року, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання за платежем «Рентна плата за спеціальне використання води» на суму 3 168 718,57 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 316 871,87 грн.
Вважаючи протиправним спірне податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовано Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі – ПК України), яким визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.14.1.217. ст.14 ПК України рентна плата - загальнодержавний податок, який справляється за користування надрами для видобування корисних копалин; за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин; за користування радіочастотним ресурсом України; за спеціальне використання води; за спеціальне використання лісових ресурсів; за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України.
Згідно пп.251.1.4 п.251.1 ст.251 ПК України, рентна плата складається з рентної плати за спеціальне використання води.
Спеціальним водокористуванням є забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів (ч.1 ст. 48 Водного кодексу України).
Статтею 49 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.
Відповідно до п.255.1 ст.255 Податкового кодексу України, платниками рентної плати за спеціальне використання води (далі - рентна плата) є:
первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;
суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.
Порядок обчислення платниками податкових зобов`язань з рентної плати, затверджений п.255.11 ст.255 ПК України, зокрема, визначає, що рентна плата обчислюється платниками, виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої) водних об`єктів, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, лімітів використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.
Відповідно до п.255.3 ст. 255 ПК України об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі.
Пункт 255.4 ст. 255 ПК України передбачає випадки, коли рентна плата за спеціальне використання води не справляється. 
Зокрема, згідно пп.255.4.1 п. 255.4 ст. 255 ПК України рентна плата за спеціальне використання води не справляється за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку.
Положеннями п.255.11 ст. 255 ПК України встановлено порядок нарахування податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води. 
Так, пп. 255.11.1- 255.11.2 ст. 255 ПК України передбачено, що водокористувачі самостійно обчислюють рентну плату за спеціальне використання води та за спеціальне використання води для потреб гідроенергетики і рибництва щокварталу наростаючим підсумком з початку року, а за спеціальне використання води для потреб водного транспорту - починаючи з першого півріччя поточного року, у якому було здійснено таке використання. Рентна плата обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої) водних об`єктів, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування та/або в інтегрованому довкіллєвому дозволі, лімітів використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.
Згідно пп. 255.11.10 п. 255.11 ст. 255 ПК України обсяг фактично використаної води обчислюється водокористувачами самостійно на підставі даних первинного обліку згідно з показаннями вимірювальних приладів.
Пунктом 255.5 ст. 255 ПК України визначено ставки рентної плати за спеціальне використання води. 
Зокрема, пп.255.5.6 п. 255.5 ст. 255 ПК України встановлено ставку рентної плати за спеціальне використання води: в редакції чинній до 01.01.2022 року - за воду, що входить виключно до складу напоїв - встановлено ставку 64,39 гривні за 1 куб. метр підземної води; в редакції чинній з 01.01.2022 року - за воду, що входить виключно до складу напоїв - встановлено ставку 73,73 гривні за 1 куб. метр підземної води.
Відтак, обов`язок зі сплати рентної плати покладається виключно на первинного водокористувача, оскільки саме він є суб`єктом, що фактично вилучає воду з природного середовища, обчислює фактичні обсяги видобутої води з водного об`єкту та відповідно до положень пп.255.5.6 п.255.5. ст.255 ПК України повинен сплачувати рентну плату за спеціальне використання води.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що в реєстрі індивідуальних податкових консультацій Державної податкової служби є наявною ІПК №3241/ІПК/99-00-04-01-03 ІПК від 11.06.2025, в котрій зокрема зазначено - Підприємство, посилаючись на п.п. 255.5.6 п. 255.5 ст. 255 Кодексу, просить надати індивідуальну податкову консультацію з питань:
1. Чи повинно Підприємство, за яких умов, яким чином здійснювати окремий облік та оподаткування води, наданої споживачам, за ставками для підземної води, що входить виключно до складу напоїв, у випадку її використання споживачами для виготовлення напоїв?
Щодо питання 1
Платниками Плати є первинні водокористувачі, які, зокрема, використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів (п. 255.1 ст. 255 Кодексу).
Об`єктом оподаткування Платою є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі (п. 255.3 ст. 255 Кодексу), тобто облікований обсяг фактично використаної (вилученої) платником Рентної плати води із водного об`єкта.
В умовах дії порядку, визначеного ст. 255 Кодексу, при визначенні податкових зобов`язань з Плати, об`єкт оподаткування Платою (фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі) поділяється на 3 складові частини, залежно від напрямків її використання (постачання), зокрема:
обсяги води, що постачаються водокористувачами населенню для задоволення його питних і санітарно-гігієнічних потреб (п.п. 255.4.1. п. 255.4 ст. 255 Кодексу);
обсяги води, що використовуються житлово-комунальними підприємствами у межах технологічних нормативів використання питної води, визначених відповідно до законодавства про питну воду, питне водопостачання та водовідведення (п. 255.7 ст. 255 Кодексу);
обсяги води, що постачаються водокористувачами юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, у тому числі теплопостачальним організаціям, ОСББ, ЖБК, тощо.
Ставки Плати визначаються за типом водного об`єкта та напрямом використання води безпосередньо платником Плати, встановлені п. 255.5 ст. 255 Кодексу.
Таким чином, оскільки Підприємство безпосередньо не здійснює виготовлення та реалізацію напоїв, то воно не має застосовувати ставки Плати за обсяги води, що входять виключно до складу напоїв, встановлені п.п. 255.5.6 п. 255.5 ст. 255 Кодексу, при визначенні ним податкових зобов`язань з Плати. Водночас ведення платником Плати окремого обліку води, наданої споживачам, що використовують такі обсяги для виготовлення напоїв, не передбачено Кодексом.
Водночас ведення платником Плати окремого обліку води, наданої споживачам, що використовують такі обсяги для виготовлення напоїв, не передбачено Кодексом.
Також, Верховний Суд у постанові від 19.05.2020 у справі №813/2664/16 наголосив, що «При цьому, колегія суддів звертає увагу, що визначення обсягу води, яка входить виключно до складу напоїв, нормами ПК України не передбачено.
Таким чином, при розрахунку плати за спеціальне використання води обсяг фактично використаної води, яка входить до складу напоїв (у тому числі безалкогольних, алкогольних, пива тощо), обчислюється водокористувачами самостійно на підставі даних первинного обліку згідно з показаннями вимірювальних приладів, а у разі відсутності вимірювальних приладів, якщо можливість їх встановлення існує, - збір сплачується у двократному розмірі.
Поряд з цим, відповідно до Національного класифікатора України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457, готова продукція - це продукція, процес перероблення якої завершено.
Тобто, з метою розрахунку збору за воду при виробництві напоїв до уваги береться
лише продукція, процес виробництва якої завершено.
Напій - це спеціально приготовлена рідина, призначена для пиття. Тобто, кінцевий продукт.
Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, при визначені розміру збору за використання води для виготовлення напоїв, ТОВ «Карпатські мінеральні води» бралась за основу та кількість води, яка була використана для виготовлення таких напоїв, на підставі даних первинного бухгалтерського обліку виробленої готової продукції, що обліковується на рахунках 26 «Готова продукція» та 24 «Брак у виробництві».
Відтак, Верховний Суд у вказаній справі виснував, що: обсяг такої води визначається виключно на підставі первинного обліку виробництва готової продукції;
готова продукція — результат завершеного технологічного процесу.
Як встановлено під час розгляду справи, що ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» не здійснює жодного процесу виробництва напоїв, а тому не може визначити обсяг води, що входить до складу напоїв.
Разом з цим потрібно зазначити, що цілком ймовірно, що така вода використовується у напоях, проте відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які б переконливо засвідчили такі факти.
Враховуючи наведене вище, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку, що податковим органом не доведено правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 21539 грн 58 коп., а за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 45420 грн 00 коп., а тому судові витрати підлягають до відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 66959 грн 58 коп.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАТОРІЙ «КРИШТАЛЕВЕ ДЖЕРЕЛО» задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 260/7025/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 08 серпня 2025 року №000/11276/07-16-07-01.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області (код ЄДРОПУ 44106694) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАТОРІЙ «КРИШТАЛЕВЕ ДЖЕРЕЛО» (код ЄДРПОУ 31509620) сплачений судовий збір в розмірі 66959 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесять дев`ять) гривень 58 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року