Справа № 344/4704/24 
Провадження № 33/4808/309/26 
Категорія ст.126 ч.5 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2024 року, -
в с т а н о в и в :

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто в дохід держави 605 гривень 60 копійок судового збору.
На вказану постанову суду ОСОБА_1 03.04.2026 року подав апеляційну скаргу після закінчення строку на апеляційне оскарження разом із клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 вказує, що він не був обізнаний про той факт, що на розгляді в Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області перебувала справа про адміністративне правопорушення, а також що відносно нього була винесена судом постанова від 09.05.2024 року. Жодних документів по справі про адміністративне правопорушення зокрема судових повісток про виклик до суду він не отримував. Участі у даній справі він не приймав у жодному судовому засіданні по справі не був, оскільки не був обізнаний про сам факт існування справи, порушеної проти нього у суді.
Вказує, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2026 року він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та до на нього накладено сб йому було висунуто адміністративне обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки він, будучи позбавленим права керування транспортним засобом на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 09.05.2024 року, керував транспортним засобом. Стверджує, що постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2024 року він дізнався тільки 01 квітня 2026 року, після того як ознайомився з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. 
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що ним не була отримана постанова державного виконавця Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Косівчука Р.Б. від 03.08.2022 року.
Звертає увагу, що згідно п. 1 вищевказаної постанови державного виконавця від 03.08.2022 року по виконавчому провадженні №39869282, державний виконавець постановив встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №727/55311, виданого 28.08.2013 року. 
29 лютого 2024 року ним було повністю погашено заборгованість зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження №39869282.
Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду необхідно відмовити та апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.
Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.
Так, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.
Зі змісту клопотання про поновлення строку вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення необхідно вважати те, що він не знав про існування відповідного провадження в суді та дізнався про постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2024 року тільки 01.04.2026 року. 
Перевіряючи вищевказані доводи ОСОБА_1 щодо наявності поважності причин з яких він пропустив строк на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).
Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).
При вирішенні питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення. 
З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення був складений за участю ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України. При оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було проінформовано про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді. 
Даний факт підтверджується, долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого вбачається, що під час перевірки документів водія ОСОБА_1 , працівники поліції повідомляють водія, що він обмежений в керуванні ТЗ, оскільки стосовно нього є винесена постанова за ч.3 ст. 126 КУпАП та постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він знає про наявність відповідного обмеження у праві керування транспортним засобом, однак вважає що має право керувати транспортним засобом, оскільки 29.02.2024 року відбувся суд, яким було вирішено це питання. Після цього, працівник поліції ознайомив водія ОСОБА_1 з його процесуальним правами, які передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, склав стовно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП, ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та обвинуваченням у вчиненні правопорушення та повідомив, що розгляд справи буде відбуватися у Івано-Франківському міському суді. Разом з тим, водій ОСОБА_1 відмовився від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення, відмовився надати пояснення та отримав тимчасовий дозвіл на керування ТЗ. 
Вищевказаний відеозапис повністю спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо про наявність відповідного протоколу про адміністративне правопорушення та перебування справи на розгляді у суді першої інстанції.
Судом першої інстанції приймались необхідні заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку про розгляд справи шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання ОСОБА_1 , вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №612344. (а.с. 10-13)
09 травня 2024 року Івано-Франківським міським судом винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.
Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав, що в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відносно нього перебуває на розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та мав можливість своєчасно дізнатись про ухвалене судом рішення і прийняти заходи для його оскарження.
Разом з тим, майже два роки ОСОБА_1 , без поважних причин, не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та не оскаржив судове рішення у встановленому законом порядку. Зі змісту доводів клопотання про поновлення с року на апеляційне оскарження судового рішення вбачається, що ОСОБА_1 став приймати заходи щодо оскарження судового рішення тільки після того, як втрете був притягнутий до адміністративної відповідальності за незаконне керування транспортним засобом. 
ОСОБА_1 надіслав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на адресу Івано-Франківського міського суду 03 квітня 2026 року, що свідчить про те, що апеляційна скарга подана із пропуском строку, встановленого законом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, апелянт у заявленому клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови суду зазначає, що він пропустив термін оскарження у зв`язку із тим, що він не був обізнаний про перебування на розгляді у Івано-Франківському міському суді перебувала справи про адміністративне правопорушення щодо нього та стверджував про погашення заборгованості на підставі якої було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання. При цьому, апелянт повинен підтвердити реальне існування обставин на які він посилається в обґрунтування поважності своїх вимог.
Зокрема, апеляційний суд вказує, що доводи апелянта про те, що 29.02.2024 ним повністю погашено заборгованість зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження №39869282 не свідчать про скасування відповідного обмеження права керування транспортними засобами. Доводи про повне погашення заборгованості по сплаті аліментів можуть бути перевірені тільки державним виконавцем, який встановив відповідні обмеження щодо права керування транспортним засобом. Так, обмеження у праві керуванням транспортними засобами, встановлене державним виконавцем, ґрунтується на законі і переслідує легітимну мету такого обмеження (виконання судового рішення, яке в добровільному порядку не виконується), таке законне обмеження є справедливими і пропорційними до мети, заради якої воно застосовано, а саме захист прав стягувача шляхом примусового виконання рішення суду, ухваленого на його користь. Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами діє до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. При цьому факт здійснення платежів сам по собі не свідчить про автоматичне припинення такого обмеження, оскільки після погашення заборгованості державним виконавцем виноситься відповідна постанова про скасування тимчасового обмеження, яка є належним доказом припинення дії такого заходу. 
Так, встановлене державним виконавцем тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами повинно бути скасовано відповідним рішенням державного виконавця, який має можливості встановити наявність відповідних правих підстав для постановлення такого рішення у вигляді погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. 
Разом з тим, в матеріалах провадження відсутнє і до апеляційної скарги не долучено відповідну постанову державного виконавця у межах виконавчого провадження №39869282 про скасування тимчасового обмеження щодо керування транспортними засобами. 
Апеляційний суд неодноразово зазначав, що суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо). Однак, скаржник не зазначає про наявність таких обставин у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. 
Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.
При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.
При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що рішення суду набуло законної сили та підлягає до виконання, враховуючи причини, якими обґрунтовується поважність пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду, враховуючи, що скаргу подано через досить тривалий час з моменту ухвалення судового рішення (майже два роки), апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту. 
Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати та довести наявність поважних причин, які не дозволили своєчасно оскаржити постанову суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2026 року.
Повернути апеляційну скаргу з додатками апелянту.

Суддя Івано-Франківського 
апеляційного суду О.П. Васильєв