ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2301/25 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Черпака Ю.К., Штульман І.В.,
при секретарі: Литвин С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробудком» про ухвалення додаткового рішення за наслідками розгляду апеляційних скарг Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробудком» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпробудком» (далі по тексту – позивач, ТОВ «Дніпробудком») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту – відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві №118405/26-15-07-03-01-25 від 18.10.2024 року форми «Р», яким ТОВ «Дніпробудком» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 612,38 гривень та застосовано 25% штрафну санкцію у розмірі 153,10 гривень, а загалом на 765,48 гривень;
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві №118389/26-15-07-03-01-25 від 18.10.2024 року форми «ПС», яким до ТОВ «Дніпробудком» застосовано штрафні санкції з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 340,00 гривень;
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 001196780701 від 21.10.2024 року форм «Р», яким ТОВ «Дніпробудком» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 077 737 гривень та застосовано штрафну санкцію 25% у розмірі 269 435,00 гривень, а загалом 1 347 172,00 гривень;
- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 001196770701 від 21.10.2024 року форми «Р», яким ТОВ «Дніпробудком» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 1 163 956,00 гривень та застосовано штрафну санкцію 25% у розмірі 290 989,00 гривень, а загалом 1 454 945,00 гривень.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року значений позов задоволено. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року залишено без змін.
19.03.2026 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява представника позивача Валька І.В. про ухвалення додаткового рішення по даній справі та стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 500, 00 грн. (далі по тексту – заява).
Досліджуючи матеріали справи та заяву представника позивача про стягнення судових витрат, колегією суддів встановлено, що під час перегляду судового рішення в апеляційній інстанції судом не вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У поданій заяві, представником позивача Вальком І.В. зазначено, що ТОВ «Дніпробудком», під час апеляційного розгляду, понесено витрати в розмірі 12500,00 грн. на професійну правову допомогу. 
За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 15 травня 2018 року по справі №821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу, по якій таку допомогу надано. 
На підтвердження судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, представником позивача Вальком І.В. додано до заяви наступні копії (а.с.126-131, 174-182):
- договір про надання правової допомоги № 199/19 від 16.10.2019;
- додаткові Угоди № 1 від 30.10.2020 року, № 3 від 03.09.2022 року, № 4 від 30.09.2023 року, № 5 від 14.10.2024 року;
- додаток № 1 від 14.10.2024 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 199/19 від 16.10.2019;
- акт-рахунок № 58 прийому – передачі послуг від 31.01.2025 року;
- платіжну інструкцію № 52 від 31.01.2025 року;
- акт-рахунок № 59 прийому – передачі послуг від 28.02.2025 року;
- платіжну інструкцію № 103 від 04.03.2025 року.
У свою чергу, на підтвердження судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, представником позивача Вальком І.В. додано до заяви наступні копії:
- акт-рахунок № 68 прийому – передачі послуг від 30.11.2025 року;
- платіжну інструкцію № 526 від 23.12.2025 року;
- акт-рахунок № 71 прийому – передачі послуг від 27.02.2026 року;
- платіжну інструкцію № 59 від 02.03.2026 року;
- акт-рахунок № 72 прийому – передачі послуг від 18.03.2026 року;
- платіжну інструкцію № 68 від 19.03.2026 року.
Таким чином, понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката підтверджені належними доказами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів враховується, що, відповідно до вимог ч. 6 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами може бути зменшено судом виключно за клопотанням іншої сторони.
30.03.2026 року, через систему «Електронний суд», від Головного управління ДПС у м. Києві надійшла заява, в якій відповідач заперечував проти задоволення вказаної заяви представника позивача, через її необґрунтованість та неспівмірність компенсації витрат на правничу допомогу з обсягом наданих послуг.
Поряд із цим, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу, на суд покладено обов`язок із встановлення підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги та підтвердження факту понесення таких витрат.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У даному випадку, представником позивача Вальком І.В. частково доведено співмірність витрат на правову допомогу, з огляду на що, вимоги позивача про відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 134 КАС України, в розмірі 10 000,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 134, 242, 252, 308, 310, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, – 

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробудком» про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову, якою вирішити питання про розподіл судових витрат.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробудком» (код ЄДРПОУ 38991221) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Ю.К. Черпак

І.В. Штульман

Повний текст виготовлено 15.04.2026 року