ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14205/25	Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І. 	
Провадження № 22-ц/817/436/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
за участю секретаря — Гичко К.С.,
апелянта – ОСОБА_1 ,
представника апелянта — ОСОБА_2 ,
представника позивача — ОСОБА_3 ,
відповідачки – ОСОБА_4 ,
представника відповідачки — ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/14205/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року, постановлену суддею Якімцем Т.І., повний текст якої складено 09 лютого 2026 року, про призначення судово-почеркознавчої експертизи в цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 про визнання недійсним ліцензійного договору,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ОСОБА_11 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі – Відповідач 1), ОСОБА_12 (далі – Відповідач 2), ОСОБА_13 (далі – Відповідач 3), ОСОБА_4 (далі – Відповідач 4) з позовом про визнання недійсним Ліцензійного договору від 21 травня 2020 року.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що зазначений ліцензійний договір був підписаний Позивачем внаслідок помилки та обману, на вкрай невигідних для нього умовах, який фактично передбачає не тимчасове право на використання творів, а передачу майнових прав Позивача на весь строк дії таких прав за 10 (десять) тисяч гривень.
Зазначав, що у 2020 році він працював у Києві, де спілкувався із земляком – ОСОБА_14 , якому Позивач розповідав про свої плани створення музею для збереження творчості автора. ОСОБА_15 , скориставшись поважним віком та ввійшовши у довіру до ОСОБА_16 , з невідомих джерел отримавши персональні дані Позивача та Відповідача 4 ( ОСОБА_17 ), обіцяючи допомогти Позивачу у його намірах, фактично посприяв Відповідачам 1, 2 та 3 ввести в оману Позивача та Відповідача 4 та отримати їх підписи на оскаржуваному Ліцензійному договорі.
Стверджував, що відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Позивач не знав особисто до моменту підписання оскаржуваного договору та жодних перемовин з ними щодо надання ліцензій ніколи не проводив, жодних грошових коштів від вказаних осіб не отримував. 
Позивач не мав наміру передавати невідомим особам права інтелектуальної власності на свої твори. З умовами оскаржуваного Ліцензійного договору від 21 травня 2020 року ні Позивач, ні ОСОБА_18 не були ознайомлені до його підписання. Також Позивач та Відповідач 4 не мали наміру підписувати договорів на умовах, які викладені в ньому. 
Враховуючи унікальність творів мистецтва художника, яких на даний час більше 5000, їх високу вартість та світову цінність, передача Позивачем прав на усі твори на весь строк дії прав незнайомим людям всього за 10 (десять) тисяч гривень, які не були сплачені художнику – є нічим іншим, як обманом Позивача зі сторони таких недобросовісним набувачів (Відповідачів 1, 2 та 3).
Вважає, що спланованими обманними діями Відповідачів 1, 2 та 3, за участю сторонньої особи ОСОБА_19 (очевидно батька ОСОБА_13 ), Позивача було введено в оману та отримано від нього підписи на аркушах з текстом оспорюваного договору, який взагалі не був прочитаний Позивачем.
Вказував, що ОСОБА_4 підписала договір на прохання Позивача без ознайомлення з його текстом та була впевнена, що цей документ не може мати жодної юридичної сили без нотаріального посвідчення. Позивач вважав, що підписує договір-доручення, який в подальшому повинен бути нотаріально посвідчений та який мав бути спрямований на створення музею творчості Позивача, а не позбавлення майнових авторських прав на його твори.
Крім цього, на момент укладення оскаржуваного Ліцензійного договору були чинні інші договори щодо розпорядженням авторськими майновими правами на твори Позивача, а тому він не міг передати права на усі свої твори, в т.ч. ті права, які на момент укладення договору перебували у користуванні інших осіб. Наведене також підтверджує те, що оспорюваний договір укладений внаслідок помилки та обману як Позивача, так і Відповідача 4 ( ОСОБА_20 ).
Умисними діями Відповідачів 1, 2 та 3 Позивача було введено в оману щодо сутності та змісту документів, які йому були передані на підпис. Позивач внаслідок помилки не знав жодних істотних умов оскаржуваного договору та ніколи не узгоджував таких умов з жодним з Відповідачів. Позивач не мав наміру укладати оскаржуваний договір, однак внаслідок обману вчинив свій підпис на оскаржуваному документі. Якби Позивач знав що він підписує, то ніколи цього би не зробив. Вважаючи, що оскаржуваний договір не має юридичної сили, Позивач впевнено розпоряджався своїми правами на твори, надавав невиключні ліцензії як оплатні так і безоплатні. У Позивача було проведено з 2020 року багато міжнародних заходів (виставок). І лише біля 9-ти місяців тому він дізнався про протиправні вимоги ймовірно Відповідачів 1, 2 чи 3 чи їх довірених осіб до його діючих ліцензіатів-виробників. Зазначені вище обставини підтверджує те, що впродовж 2020-2025 років ніхто не приступав до виконання обов`язків за умовами оскаржуваного Ліцензійного договору та до виконання інших умов, зазначених у договорі.
Вказував, що Ліцензійний договір є оспорюваним правочином і він не має змоги в позасудовому порядку врегулювати даний спір та, враховуючи свій поважний вік, змушений невідкладно звернутися до суду з даним позовом про оскарження такого договору, з метою недопущення в подальшому маніпуляцій з використання його творчості невідомими людьми з посиланням на презумпцію правомірності правочину. 
14 січня 2026 року представник позивача ОСОБА_11 – адвокат Калініченко Н.А. заявила клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просила доручити експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_11 є одним із підписантів оскаржуваного Ліцензійного (авторського) договору №1 від 21 травня 2020 року. Однак, як повідомив особисто у судовому засіданні ОСОБА_11 , він ніколи не бачив, не був знайомий, зокрема у день підписання оскаржуваного договору, з ОСОБА_13 , який є відповідачем у справі та вказаний стороною оскаржуваного ліцензійного договору.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_13 не з`являвся у судові засідання, утім під час розгляду справи 26 грудня 2025 року від імені Ігоря Апостола надійшло поштою клопотання про призначення експертизи, з його підписом. Ознайомившись з вказаним клопотанням, стороні позивача стало відомо, що підпис від імені ОСОБА_13 у клопотанні про призначення експертизи та в оскаржуваному ліцензійному договорі є абсолютно різними.
Також вказує, що у графі для підпису в оскаржуваному ліцензійному договорі підпис ОСОБА_13 (на кожній сторінці такого договору) відрізняється від підписів ОСОБА_13 на документах, скановані копії яких отримано стороною позивача з відкритих джерел з мережі Інтернет. 
Представник позивача наголосила на тому, що оскаржуваний договір в кінці кожної сторінки тексту в графі для підпису « ОСОБА_13 » містить відбиток підпису, який повністю відрізняється від підписів у документах, тож враховуючи, що текст оскаржуваного договору не підписувався ОСОБА_13 у присутності позивача, і взагалі з ним та з іншими відповідачами ніколи умови договору позивач не обговорював та не погоджував, у сторони позивача наявні достатньо обґрунтовані сумніви щодо вчинення такого підпису саме ОСОБА_13 .
Вважає, що вказана обставина має істотне значення для правильного вирішення цієї справи, а тому підписи ОСОБА_13 підлягають експертному дослідженню, оскільки підпис особи на договорі підтверджує дотримання вимог щодо письмової форми такого договору, яка є обов`язковою згідно вимог ЦК України, а також підпис на договорі є підтвердженням волевиявлення саме підписанта.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року дане клопотання задоволено та призначено у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.
На вирішення експерта поставлено наступне питання: 
- чи підписи від імені ОСОБА_13 , розташовані після друкованого тексту « ОСОБА_13 » у нижній правій частині усіх аркушів Ліцензійного (авторського) договору № 1 від 21 травня 2020 року, виконані самим ОСОБА_13 ?
Витрати з оплати судової почеркознавчої експертизи покладено на ОСОБА_11 .
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.
У розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/14205/25, оригінал Ліцензійного (авторського) договору №1 від 21 травня 2020 року, з наявними у них підписами ОСОБА_13 , експериментальні та вільні зразки підпису, виконані останнім.
Крім того, оскаржуваною ухвалою суду також задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_11 – адвоката Калініченко Наталії Анатоліївни про витребування доказів, зокрема витребувано:
- у Акціонерного товариства «Акцент-Банк» копії документів (паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та інших копій документів наявних в банку), засвідчені особистим підписом ОСОБА_13 , будь-які інші документи (заяву про відкриття рахунку та інші), які містять оригінал підпису ОСОБА_13 ;
- у Тернопільської міської ради примірник договору на право розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності від 14 жовтня 2025 року з оригіналом підпису ОСОБА_13 , копії документів (паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера), засвідчені особисто підписом ОСОБА_13 , інші будь-які оригінали документів (заяви, згоди чи інше), які містять оригінали підпису ОСОБА_13 ;
- у Теребовлянського відділу УДМС у Тернопільській області оригінал заяви ОСОБА_13 , на підставі якої йому 17 травня 2017 року був виданий паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , орган, що видав – 6125, будь-які інші оригінали документів, які містять оригінали підпису ОСОБА_13 та/або копії документів (паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та інше), засвідчені особисто підписом ОСОБА_13 ;
- у Центру надання адміністративних послуг у місті Тернополі будь-які оригінали документів, які містять оригінали підпису ОСОБА_13 , у тому числі заяву про реєстрацію місця проживання та/або копії документів (паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та інше), засвідчені особистим підписом ОСОБА_13 ;
- в Управлінні державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) будь-які оригінали документів, статуту, заяв та інших, які містяться в реєстраційній справі Благодійного фонду «Надія Живе» з оригіналами підпису керівника та засновника благодійного фонду – ОСОБА_13 та/або копії документів (паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та інше), засвідчені особисто підписом ОСОБА_13 ;
- у Головного управління ДПС у Тернопільській області, Тернопільська ДПІ будь-які оригінали документів, заяв, звітності та інших, які містять оригінали підпису ОСОБА_13 та/або копії документів (паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та інше), засвідчені особистим підписом ОСОБА_13 , у тому числі підписані ОСОБА_13 , як керівником або засновником Благодійного фонду «Надія Живе».
Ухвалено витребувані докази надіслати на адресу суду упродовж п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до 20 лютого 2026 року.
Зобов`язано ОСОБА_13 з`явитися до суду для відібрання експериментальних зразків підпису в положенні стоячи та сидячи, а також надати суду у зазначений строк зразки умовно-вільних підписів ОСОБА_13 (зразки підпису, виконані до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи) і вільних підписів (підписи, не пов`язані з обставинами справи), що містяться в оригіналі документу, близьких за часом виконання підпису у Ліцензійному (авторському) договорі №1 від 21 травня 2020 року, за видом матеріалів письма, за формою документа, за його змістом та цільовим призначенням.
Для відібрання експериментальних зразків підпису ОСОБА_13 призначено судове засідання на 12 год. 55 хв. 20 лютого 2026 року.
Роз`яснено учасникам справи приписи статті 109 ЦПК України, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Копію ухвали надіслано учасникам справи, Акціонерному товариству «Акцент-Банк», Тернопільській міській раді, Теребовлянському відділу УДМС у Тернопільській області, Центру надання адміністративних послуг у місті Тернополі, Управлінню державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Головному управлінню ДПС у Тернопільській області, Тернопільська ДПІ (м.Тернопіль) та Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_13 подав на неї апеляційну скаргу, до якої приєднався ОСОБА_1 , в якій просять оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зокрема зазначають, що представник ОСОБА_13 подала суду заперечення проти призначення експертизи, в якому зробила заяву про те, що ОСОБА_13 підтверджує, що усі підписи у Ліцензійному (авторському) договорі №1 від 21 травня 2020 року належать йому і жодних сумнівів чи заперечень цьому ОСОБА_13 не заявляв та не заявляє на даний час.
Волевиявлення на укладення вказаного договору та на подальше його виконання було вільним і відповідало внутрішній волі ОСОБА_13 як на момент його підписання, так і на сьогодні, у зв`язку з чим сукупність умов, визначених ст.103 ЦПК України для призначення експертизи – відсутня, однак суд жодним чином в ухвалі не вказав про подання стороною відповідача ОСОБА_13 такої заяви, що, вважають, призвело до неправильного висновку та порушення ст.103 ЦПК України.
Зазначають, що позов у даній справі заявлений з тих підстав, що підпис позивача отримано внаслідок помилки та обману щодо умов оскаржуваного ліцензійного договору. Про наведене також зазначає суд в оскаржуваній ухвалі. Позов не містить жодного посилання на дефект форми договору чи дефект волевиявлення відповідача, зокрема ОСОБА_13 . Заяв про зміну предмету чи підстав позову позивач не подавав. Тобто експертиза у справі призначена судом для з`ясування обставин, які не належать до предмета доказування.
Крім того, вказують, що судом безпідставно задоволено клопотання про витребування доказів.
Зокрема, відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Доказів неможливості самостійно надати такі докази представник позивача не надав.
Наведені дії суду вчинені також з порушенням вимог ст.12 ЦПК України, яка передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Разом із тим, якщо вважати вказане витребування доказів з власної ініціативи суду, та таке витребування також суперечить вимогам ч.2 ст.13 ЦПК України, яка визначає, що суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Такі випадки у даній ухвалі не зазначені та відсутні загалом.
Зазначають, що в даній справі не є предметом доказування дійсність чи недійсність оспорюваного договору через недостовірність підпису відповідача під текстом договору, так як предметом заявленого позову є виключно заявлена вимога про визнання недійсним ліцензійного (авторського) договору № 1 від 21 травня 2020 року з підстав, пов`язаних із дефектом волевиявлення Позивача під час його укладення, а саме – введення його в оману та помилки.
При цьому, вказують апелянти, представник позивача, заявляючи клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, не надав доказів про те, що він сам, як представник, чи безпосередньо позивач скористався своїм процесуальним правом змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви про визнання даного договору недійсним з підстав не підписання відповідачем ОСОБА_13 договору. Так як такі докази зі сторони позивача та його представника не були надані, то заявлене клопотання про призначення почеркознавчої експертизи жодним чином не може стосуватися предмету доказування у цій справі.
Звертають увагу на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.
Вважає, що ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, є порушенням норм процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_11 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду — без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою.
Зокрема зазначає, що у матеріалах справи наявні заперечення проти призначення експертизи від 02 лютого 2026 року представника ОСОБА_13 і до таких заперечень не додано жодних заяв ОСОБА_13 . Тобто саме заявою представника сторона Скаржника підтверджує свій акцепт та волевиявлення на вчинення договору. Однак позивач не робив стороні жодної пропозиції на укладення договору, жодної оферти від позивача не надходило, як і не обговорювалося жодних умов можливої співпраці, в т.ч. з самим ОСОБА_13 . Більше того, текст договору наданий на підпис позивача вже містив підписи ОСОБА_13 .
Скаржник помилково вважає, що якщо ним подана заява в суд про підтвердження обставини щодо акцепту умов ліцензійного договору, то відсутні підстави для призначення судової експертизи, оскільки це можна встановити шляхом прийняття такої заяви сторони, тобто прийняти слова сторони як належний та допустимий доказ.
Однак сторона позивача категорично з такими аргументами не згідна, оскільки належність підпису на договорі ОСОБА_13 є спірною обставиною та у справі наявні докази (документи), які містять зовсім інший підпис ОСОБА_13 .
Також наголошує, що позивач, заявляючи клопотання про призначення експертизи підпису, зазначає про дефект письмової форми договору, а не спростовує волевиявлення ОСОБА_13 . Питання дефекту волі ОСОБА_13 та питання дефекту форми оскаржуваного договору є різними обставинами і можуть мати різна правові наслідки та можуть встановлюватись різними засобами доказування. Зокрема щодо підпису – необхідна експертиза, адже докази у справі суперечливі і є документи з іншими підписами ОСОБА_13 , відмінними від підписів в оскаржуваному ліцензійному договорі.
Позивачем оспорюються обставини щодо форми договору та того, що підпис на договорі не належить ОСОБА_13 , що може мати наслідком дефект форми.
ОСОБА_13 не був знайомий з позивачем, ніколи з ним не зустрічався, коштів не сплачував, оскаржуваного договору не виконував, позивач ніяких оферт не формував та нікому з відповідачів не направляв, тому ні про яке його подальше схвалення не може йти мови.
Дослідження належності стороні підпису на договорі, який оскаржується і ніким не виконувався, є не формалізмом, а законною вимогою щодо дотримання письмової форми договору, що має істотне значення для правильного та законного вирішення даної справи.
Враховуючи те, що рішення у справі приймає суд відповідно до вимог матеріального та процесуального права, передчасними є висновки ОСОБА_1 про те, що висновок експерта з питань, поставлених судом, за будь-яких обставин не матиме правового значення для вирішення даної справи та не стосуватиметься предмета доказування та незалежно від змісту такого висновку він не впливатиме на встановлення обставин, що входять до предмета доказування у цій справі, і не може мати вирішального значення для її розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_4 - адвокат Курганська О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду — без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою.
Вказує, що пояснення ОСОБА_13 про належність йому підписів на договорі та його волевиявлення володіти авторськими правами позивача і заперечення проти проведення почеркознавчої експертизи не може бути належним та допустимим доказом укладення оспорюваного правочину, оскільки позивач в судовому засіданні вказав, що із ОСОБА_13 він не знайомий, не знав про його існування та не укладав із ним жодних договорів, як і не обговорював умов будь-яких договорів.
Зазначає, що непідписання ліцензійного договору однією із сторін свідчить саме про дефект форми та не призводить до настання юридичних наслідків, викладених у такому правочині.
Відтак, наявність волевиявлення ОСОБА_13 на набуття авторських прав позивача за відсутності його підпису на ліцензійному договорі не може свідчити про відповідність такого договору вимогам закону щодо його письмової форми.
Зазначає, що оскільки, предметом спору у справі є недійсність письмового договору, тому у разі наявності обґрунтованих заперечень позивача про укладення ним договору із відповідачем, зокрема ОСОБА_13 , та наявними у справі документами, зокрема, і заявами самого ОСОБА_13 , підписи на яких відрізняються від підписів вчинених біля прізвища ОСОБА_13 на оспорюваному ОСОБА_11 договорі, суд має встановити, чи належить підпис на оспорюваному письмовому договорі ОСОБА_13 , тобто чи відповідає оспорюваний правочин вимогам закону щодо його обов`язкової письмової форми та за результатом цього застосувати відповідні норми права при вирішенні спору.
При цьому, перевірка достовірності підпису відповідача ОСОБА_13 у оспорюваному договорі можлива лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань в області почеркознавства.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_13 – Притула О.Б., апелянт ОСОБА_1 просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу з підстав, викладених у ній.
Представник позивача ОСОБА_11 - адвокат Калініченко Н.А., відповідач ОСОБА_4 та її представник — адвокат Курганська О.В. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року, оскільки вважають її законною та обґрунтованою.
Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, сторін по справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Так, за змістом норм ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Таким чином, саме принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип змагальності передбачає, зокрема і те, що суд у розгляді справи займає позицію об`єктивного та неупередженого арбітра, не збирає докази, а лише оцінює ті, що надані сторонами. Принцип змагальності є складовою справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), що також включає принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі, диспозитивності та розумності строку.
Отже, за принципом змагальності, збір та підготовка фактичного матеріалу (доказів), необхідних для вирішення спору між сторонами, покладається саме на сторони, суд лише оцінює надані учасниками справи докази, проте сам їх не збирає.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються висновками експертів.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто вказана частина забороняє здійснювати доказування через припущення, зокрема твердження, які самі по собі потребують доведення.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Розподілити тягар доказування у справі означає зробити припущення про наявність або відсутність юридичних фактів на користь однієї із сторін.
Якщо інша сторона твердженнями і доказами не може переконати суд в хибності такого припущення, то припущення трансформується у твердження про наявність відшуковуваного факту, відображене у мотивувальній частині судового рішення. Незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов`язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої.
Як встановлено судом першої інстанції, 21 травня 2020 року між ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 та ОСОБА_13 був укладений ліцензійний (авторський) договір №1, строком на 100 років. За цим договором ліцензіар (власник авторського права) надає (передає) ліцензіатам (одержувачам ліцензії) беззастережну, безумовну та виключну ліцензію на використання творів, а ліцензіати зобов`язуються сплатити на користь ліцензіара передбачену договором винагороду.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позов — це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.
Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами — суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Фактична підстава позову — це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову — це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач, з-поміж іншого, обґрунтовує позовні вимоги недобросовісною поведінкою та невідповідністю дій відповідачів, зокрема ОСОБА_13 , чесній діловій практиці та їхнім попереднім заявам, а підпис позивача отримано внаслідок помилки та обману щодо умов оскаржуваного ліцензійного договору.
Разом з тим, у своїй позовній заяві позивач вказував, зокрема і те, що він не був особисто знайомий з відповідачем ОСОБА_13 та з ним жодних перемовин щодо надання ліцензій та укладення договорів ніколи не проводив.
На вказаному в судовому засіданні суду першої інстанції також наголосила і представник позивача, додатково зазначивши, що текст оскаржуваного договору не підписувався ОСОБА_13 у присутності позивача, і взагалі з ним та з іншими відповідачами ніколи умови договору позивач не обговорював та не погоджував, а тому у сторони позивача наявні сумніви щодо вчинення такого підпису саме ОСОБА_13 , враховуючи при цьому заяву ОСОБА_11 щодо недобросовісних дій відповідача.
Таким чином, колегія суддів вважає достатніми доводи сторони позивача, викладені у позовній заяві та надані нею в судовому засіданні, для наявності зв`язку між підставами позову та необхідністю призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи, а тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для її призначення, не є достатньо обґрунтованими.
Більше того, у своїй апеляційній скарзі апелянти не спростовують доводів сторони позивача про те, що текст оскаржуваного договору не підписувався ОСОБА_13 у присутності ОСОБА_11 .
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_13 у своїй заяві підтвердив належність усіх своїх підписів у Ліцензійному (авторському) договорі №1 від 21 травня 2020 року саме йому колегія суддів не приймає, оскільки такі є предметом оцінки під час розгляду справи по суті.
На даному ж етапі суд лише встановлює наявність підстав для призначення почеркознавчої експертизи, які, на думку колегії суддів, вірно встановлені судом першої інстанції.
Так, у постанові ВП ВС від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 суд зазначив, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 
При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Отже, враховуючи, що предметом даного позову є вирішення питання щодо визнання спірного ліцензійного договору недійсним, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що для вирішення питань, що стосуються предмету спору, а також для з`ясування обставин, які мають значення для повного та всебічного розгляду справи, необхідно провести почеркознавчу експертизу.
Згідно з вимогами частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно зі статтею 102 ЦПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.
Судова експертиза – це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою – якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Вирішуючи питання щодо призначення у даній справі почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції також, на думку колегії суддів, правомірно задовольнив клопотання представника позивача про витребування документів, які містять оригінал підпису ОСОБА_13 та є необхідними для проведення почеркознавчої експертизи.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач всупереч положень ч.1 ст.84 ЦПК України у своєму клопотанні не зазначив про вжиті ним заходи для отримання таких доказів самостійно, не надав докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, у зв`язку з чим суд першої інстанції безпідставно витребував їх, на думку колегії суддів не свідчать про наявність підстав, в тому числі обов`язкових, для скасування оскаржуваної ухвали суду.
Колегія суддів також вважає, що витребування зазначених в ухвалі місцевого суду доказів, які містять підпис відповідача ОСОБА_13 , буде сприяти швидкому та якісному розгляду даної справи, зокрема проведення експертизи, враховуючи при цьому те, що витребування зазначених документів не порушуватиме будь-яким чином права та обов`язки відповідача ОСОБА_13 , про що також не зазначено і в апеляційній скарзі.
Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про незаконність чи необґрунтованість ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року.
З огляду на зазначені вище та встановлені судом обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , до якої приєднався ОСОБА_21 , — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 06 квітня 2026 року.

Головуючий 
Судді