Окрема думка
суддів К. М. Пількова, О. О. Банаська, О. Л. Булейко, О. В. Ступак
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 у cправі № 990/56/25
(стосовно мотивів)

Велика Палата Верховного Суду постановою від 08.04.2026 у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивачка) до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії частково задовольнила апеляційну скаргу Позивачки; змінила рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.10.2025 року, виклавши його мотивувальну частину в редакції своєї постанови; в іншій частині рішення залишила без змін.
Велика Палата Верховного Суду, на нашу думку, дійшла правильного висновку, що оскаржене Позивачкою рішення ВРП від 21.01.2025 № 82/0/15-25 про відмову у призначенні Позивачки на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) не містить мотивів відмови у її призначенні, однак суд не може відновити порушене право Позивачки у спосіб, який вона обрала, а саме шляхом зобов`язання ВРП провести повторне голосування з питання призначення її на посаду члена ВККС або відповідно до частини другої статті 9 КАС України шляхом зобов`язання ВРП здійснити повторний розгляд її кандидатури разом з іншими кандидатами на цю посаду, оскільки вона не є вакантною.
Разом з тим вважаємо, що Велика Палата мала також приділити увагу доводу апеляційної скарги Позивачки про те, що в оскаржуваному судовому рішенні поряд з висновками про неефективність обраного нею способу захисту не вказано, який саме спосіб за встановлених фактичних обставин був би ефективним та привів би до відновлення порушених прав, зважаючи, що Рішення ВРП визнано протиправним.
На нашу думку, Велика Палата мала зазначити у постанові, що неможливість ефективно захистити право особи шляхом його відновлення не перешкоджає захисту порушеного права шляхом компенсації шкоди, якщо внаслідок порушення її було завдано, що є ефективним засобом захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Водночас, оскільки вимога такого характеру у цій справі не заявлена спільно з вимогою публічно-правового характеру і не обґрунтована, адміністративний суд не може з власної ініціативи її розглянути.
Відсутність цього висновку у постанові не вплинула на законність та обґрунтованість ухваленого Великою Палатою судового рішення, а також не впиває на можливість для Позивачки реалізувати своє право на захист порушеного права із застосуванням компенсаційного способу захисту. Водночас, виклавши таке судження про те, які засоби захисту доступні Позивачці, Велика Палата більш повно відповіла б на аргументи Позивачки, якими вона обґрунтовувала свою скаргу.

Судді
К. М. Пільков О. Л. Булейко 
О. О. Банасько О. В. Ступак