Справа № 127/36045/24
Провадження № 22-ц/801/595/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року	Справа № 127/36045/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., представника ОСОБА_1 – адвоката Шиманського В.М., Шандри Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в: 

У листопаді 2024 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.02.2020 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . У шлюбі в подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Різні погляди на життя, непорозуміння в сім`ї в кінцевому результаті призвели до фактичного припинення шлюбних відносин.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Під час шлюбу подружжя придбало транспортні засоби Ford Focus, 2014 року випуску та Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску, які зареєстровано на ім`я відповідача. В червні 2024 року відповідач без її згоди відчужив третій особі автомобіль Ford Focus, 2014 року випуску, а отримані кошти використав у власних інтересах. 
Враховуючи те, що відповідач використовує транспортний засіб Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску для роботи як ФОП, вважає, що таке майно має бути присуджене тому, хто ним користується, але з компенсацією їй вартості 1/2 частки такого майна. 
За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.06.2025 року, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортних засобів Ford Focus, 2014 року випуску та Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2025 року позов задоволено.
Розділено спільне майно подружжя ОСОБА_4 , автомобіль марки Ford Focus, 2014 року випуску та Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку ринкової вартості транспортних засобів в сумі 423 249,94 грн, що складається з компенсації за транспортний засіб Ford Focus, 2014 року випуску, vin-cod НОМЕР_1 , в сумі 167 036,99 грн та транспортного засобу Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску, vin-cod НОМЕР_2 , в сумі 256 212,95 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 232,50 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10 602,00 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи.
Зобов`язано управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 10 907,50 грн, згідно платіжної інструкції № 0.0.3996205488.1 від 24.07.2024 року.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Шиманський В.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2024 року розірвано.
За час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби: Ford Focus, 2014 року випуску та Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску, які зареєстровано на ім`я відповідача.
Згідно договору купівлі – продажу транспортного засобу № 0541/2024/4691222 від 18.06.2024 року ОСОБА_2 продав транспортний засіб Ford Focus, 2014 року випуску ОСОБА_5 .
Транспортний засіб Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску, об`єм двигуна 12780, зареєстрований 06.10.2022 року в ТСЦ № 0546 (м. Вінниця) за ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку №773/25-21 судової транспортно – товарознавчої експертизи від 09.05.2025 року, середня ринкова вартість колісного транспортного засобу Ford Focus, 2014 року випуску складає 334 073,98 грн. Середня ринкова вартість колісного транспортного засобу Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску складає 512 425,91 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу Ford Focus, 2014 року випуску в розмірі 167 036,99 грн та транспортного засобу Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску в розмірі 256 212,95 грн.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-ц провадження № 14-108звц21).
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст. 71 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Частиною четвертою статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
За таких обставин, один із подружжя може вимагати від іншого 1/2 частину вартості майна, яке відчужене в період зареєстрованого між ними шлюбу в тому випадку, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено у ході апеляційного розгляду за час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортні засоби: Ford Focus, 2014 року випуску та Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску, які зареєстровано на ім`я відповідача.
Сторонами у справі не оспорювався факт придбання зазначених автомобілів у період шлюбу та за кошти спільного сімейного бюджету.
Транспортний засіб Renault Magnum DXI 500, 2007 року випуску, зареєстрований 06.10.2022 року в ТСЦ № 0546 (м. Вінниця) за ОСОБА_2 та даний час перебуває у його власності, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про його поділ між колишнім подружжям з стягненням з відповідача на користь позивача компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу в розмірі 256 212,95 грн.
Щодо стягнення компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу Ford Focus, 2014 року випуску, слід зазначити наступне.
Згідно договору купівлі – продажу транспортного засобу № 0541/2024/4691222 від 18.06.2024 року ОСОБА_2 продав транспортний засіб Ford Focus, 2014 року випуску ОСОБА_5 .
Вказаний транспортний засіб відчужено відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання сторін та ведення спільного господарства.
Доказів про те, що сторони на той час вже припинили фактичні шлюбні відносини матеріали справи не містять. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що вказаний автомобіль він почав продавати ще за рік до розірвання шлюбу, і позивачці було достеменно відомо про його наміри продати даний автомобіль, кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї, зокрема на будівництво житлового будинку. Також відповідач зазначає, що фактичні шлюбні відносини у сторін припинились у вересні 2024 року, а вже у жовтня 2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області було розірвано даний шлюб. Доказів протилежного в матеріалах справи відсутні.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач здійснив відчуження автомобіля Ford Focus, 2014 року випуску не в інтересах сім`ї, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги часткового його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення в частині стягнення грошової компенсації за частку ринкової вартості транспортного засобу Ford Focus, 2014 року випуску, vin-cod НОМЕР_1 , в сумі 167 036,99 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 50 %, а тому на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 116,25 грн а 5 301,00 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи.
Оскільки апеляційна скарга задоволена частково на 50%, тому з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 підлягає стягненню у розмірі 3 174, 40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 35, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2025 року в частині стягнення грошової компенсації за частку ринкової вартості транспортного засобу Ford Focus, 2014 року випуску, vin-cod НОМЕР_1 , в сумі 167 036,99 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 116,25 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 5 301,00 грн у відшкодування витрат за проведення експертизи.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 174, 40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19 березня 2026 року.

Суддя-доповідач:    В.П. Рибчинський
Судді:      Л.О. Голота
В.В. Оніщук