ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 лютого 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/14936/25 
Номер провадження 22-ц/816/1556/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Щербаченко М. В. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Сізова Д. В. 
за участі секретаря судового засідання Назарової О.М.,
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Дерези М.Е., 
відповідачки ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката ДЕРЕЗИ Микити Едуардовича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 грудня 2025 року у складі судді Онайка Р.А., ухваленого в місті Суми, повний текст якого виготовлено 10 грудня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради як орган опіки та піклування,
про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

У С Т А Н О В И В: 

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
Представник позивача ОСОБА_5 у вересні 2025 року звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та просить: розірвати шлюб, укладений 21.06.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.
Позов мотивований тим, що позивач з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, шлюбні відносини фактично припинилися, примирення неможливе, подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам позивача. Сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично проживає з позивачем. Батько повністю забезпечує її утримання, догляд, розвиток та лікування. За твердженням позивача відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, фактично не проживає з дитиною, не приділяє їй уваги, не бере участі у догляді, вихованні та забезпеченні, а тому визначення місця проживання дитини з батьком відповідає її найкращим інтересам.
Рішенням Ковпаківського районного суду Сумської області від 10 грудня 2025 року позов задоволений частково. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.06.2019 Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №311.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання.
Рішення суду мотивовано тим, що ураховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення подальше спільне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, тому вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Відмову у задоволенні вимоги про визначення місця проживання доньки сторін з батьком суд першої інстанції мотивував тим, що критично оцінює твердження сторони позивача щодо ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої доньки, а також щодо того, що поведінка відповідачки є небезпечною для дитини, оскільки матеріали справи належних доказів зазначеного не містять.  Суд урахував, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, у зв`язку з чим не може приділяти весь свій час новонародженій малолітній дитині у обсязі який вона потребує. За наявності матері, яка має бажання піклуватися про дитину, має місце проживання, яке було обстежено спеціалістом служби справах дітей, ураховуючи вік дитини, дотримуючись балансу між її інтересами та правами батьків, на виховання і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з її матір`ю найкраще забезпечить її інтереси і жодним чином не ускладнить участь батька у її вихованні. Суд зазначив, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, про що не просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це визначення місця проживання дитини і вона є незмінною при будь-якому варіанті її вирішення.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
У січні 2026 року представник позивача адвокат Дереза М.Е. подав в інтересах ОСОБА_1 до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2025 року народження, разом з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд порушив вимоги частини 2 статті 264 ЦПК України та вийшов за межі позовних вимог. У позовній заяві не було вимоги про визначення місця проживання дитини сторін з матір`ю, але суд ухвалив таке рішення. Оскільки дитина фактично проживає з батьком, відповідачка самоусунулась від її виховання та утримання, тому позивач вважає визначення місця проживання доньки з ним відповідає її найкращим інтересам. 
Судове рішення місцевого суду в частині позовних вимог, які задоволено, в апеляційному порядку не оскаржується та відповідно в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 грудня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Посилалась на те, що позивач, будучи військовослужбовцем звернувся до суду з позовом тільки для того, щоб мати підстави для звільнення з військової служби як батько, який самостійно виховує дитину. Для досягнення цієї мети позивач залучив до догляду за донькою свою бабусю, постійно перешкоджає відповідачці брати участь у вихованні малолітньої доньки, постійно перебуває на військовій службі, сам доглядом за дитиною не займається, доньку залишає на бабусю та дідуся, які створювали ОСОБА_2 нестерпні умови проживання, ображали, що призводило до сімейних конфліктів, змушувало її як жертву домашнього насильства звертатись до поліції. Така обстановка створена позивачем та його бабусею штучно. До ухвалення судом першої інстанції рішення ОСОБА_1 без відома відповідачки виїхав з квартири їх спільного проживання, місце фактичного проживання позивача з донькою наразі ОСОБА_2 невідомо. Вважає, що дитина з огляду на її вік потребує постійного спілкування з матір`ю, тому суд ухвалив законне і справедливе рішення про те, що визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_6 з матір`ю, яка не працює, може забезпечити їй належний догляд, відповідає її якнайкращим інтересам. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради як орган опіки та піклування правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалась. 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21.06.2019 зареєстрували шлюб, який був зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №311 (а.с.11)
Сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12). Мають статус внутрішньопереміщених осіб, місцем фактичного перебування за даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери є АДРЕСА_1 (а.с.8, 9). 
Подружжя із спільною дитиною ОСОБА_8 , старшою донькою позивачки від попереднього шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дідом та бабою позивача фактично проживали в орендованій квартирі по АДРЕСА_2 , що установлено Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради при обстеженні умов проживання (а.с.37). 
На момент звернення позивача до суду шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, що стало підставою для звернення останнього до суду з позовом про розірвання шлюбу. 
З Висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради як органу опіки та піклування від 19.11.2025 року № 249/27.1-27 установлено, що ОСОБА_1 змінив адресу проживання разом з донькою ОСОБА_8 , не повідомивши її відповідачці ОСОБА_2 . 
Умови проживання позивача за новою адресою були обстежені 03.11.2025 року спеціалістом Служби. Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради як орган опіки та піклування за змістом Висновку вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (а.с.37).
Отже, новонароджена донька сторін на час вирішення спору фактично проживає з позивачем окремо від матері ОСОБА_2 .
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
У справі, яка переглядається, спір виник внаслідок того, що батьки дитини не можуть узгодити місце її проживання. Батько вважає доцільним визначити таке місце з ним, а мати заперечує щодо такого визначення, але зустрічний позов не пред`явила. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 161 СК України).
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: 
по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;
по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають урахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту. Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).
У справі, яка переглядається, позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої доньки з ним посилався на те, що мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не проживає з дитиною, не приділяє їй уваги, не бере участі у вихованні та забезпеченні. Зазначає, що усі обов`язки щодо дитини здійснює як самостійно, так і за допомогою своєї матері, найнятої няні.
Суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам та доводам сторін, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним.
Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших.
Спір у цій справі стосується вкрай чутливої сфери правовідносин щодо піклування над новонародженою дитиною, якій на час звернення позивача з позовом до суду виповнився лише 1 місяць, тому повне з`ясування обставин справи має важливе значення задля забезпечення найкращих інтересів доньки сторін.
Зважаючи на вік дитини, її стосунки з батьками, прихильність до одного з них та її думку щодо питання, яке є предметом спору, неможливо установити.
Позивач у ході розгляду справи судом першої інстанції визнав, що проходить військову службу, що обґрунтовано враховано місцевим судом при вирішенні питання відповідності інтересам дитини визначення місця проживання новонародженої ОСОБА_6 з батьком. Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що ця обставина свідчить про те, що позивач має обмежену можливість в силу залучення до виконання обов`язків військової служби особисто піклуватись про новонароджену доньку, яка на цьому етапі свого життя потребує постійного перебування з нею одного батьків. 
Залучення до піклування за дитиною родичів позивача чи няні, про що він зазначає у позовній заяві, є виправданим виключно якщо мати свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків чи вчиняє інші дії, які визначені статтею 164 Сімейного кодексу України.
Суд першої інстанції правильно оцінивши надані ОСОБА_1 докази, обґрунтовано виснував, що такі докази не підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, а також стосовно того, що її поведінка є небезпечною для дитини. 
Саме по собі перебування позивача 04.09.2025 року з донькою у Відділенні інтенсивної терапії новонароджених дітей КНП СОР «Обласна дитяча клінічна лікарня», а не відповідачки ОСОБА_2 без належно підтверджених відомостей про місце її перебування та доказів неповажності причини її відсутності у зазначеному закладі охорони здоров`я в цей момент, не свідчить про те, що мати ухилилась від своїх батьківських обов`язків та залишила новонароджену дитину (а.с.13). 
Доказів вчинення відповідачкою протиправних дій, у тому числі стосовно дитини, доказів притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності ні позивач, ні орган опіки та піклування суду не надали. Представник Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в ході судового розгляду пояснював, що будь-яких питань щодо неналежного виховання відповідачкою, у тому числі, дитини від попереднього шлюбу не виникало, питання про відібрання не ставилось.
Відповідачка також заперечує звинувачення позивача стосовно її ухилення від батьківських обов`язків, вживання наркотичних засобів тощо. 
У судовому засіданні апеляційного сторони підтвердили, що кримінальне провадження №12025205520001022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України закрито. Доказів перебування відповідачки на обліку у лікаря-нарколога позивачем суду не надано. 
Висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради як органу опіки та піклування від 19.11.2025 року № 249/27.1-27, який суд першої інстанції належно оцінив як такий, що носить рекомендаційний характер, свідчить лише про можливість визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 без жодного обґрунтування цього висновку найкращим інтересам дитини з урахуванням критеріїв, визначених частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України (а.с.37). 
Висновок органу опіки та піклування підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).
За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За своїм змістом Висновок органу опіки та піклування складений у цій справі за заявою позивача у контексті заявленої ним позовної вимоги в цілому ґрунтується на даних про обстеження умов проживання дитини та на поясненнях ОСОБА_1 , членів його родини, які стосовно відомостей, що характеризують поведінку відповідачки не підтверджуються, крім їх слів, належними доказами. 
Матеріали справи свідчать про те, що між батьками дитини наразі склалися неприязні відносини, внаслідок чого останні неодноразово зверталися до органів Національної поліції, Служби у справах дітей із звинуваченням один одного у вчиненні протиправних дій. 
Позивач постановою Зарічного районного суду м.Суми від 30.10.2025 року у справі №591/11925/25 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП за вчинення 16.10.2025 домашнього насильства стосовно дружини ОСОБА_2 , на нього накладений штраф, направлено для проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство (а.с.55).
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 змінив своє місце проживання з малолітньою донькою та не повідомив нову адресу відповідачці ОСОБА_2 . Повідомляючи про цю обставину Службі у справах дітей, ОСОБА_1 зазначив, що вчинив це з метою захисту своєї доньки. 
Натомість докази, які виправдовують таку поведінку позивача, спрямовану на обмеження відповідачки брати участь у догляді за дитиною та установлення контролю за її контактами з дитиною, матеріали справи не містять. Немає доказів обставин, які б створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я доньки з боку матері. 
Викладене свідчить про те, що внаслідок зміни батьком адреси проживання дитини донька розлучена з матір`ю, у результаті чого позбавлена належної материнської опіки, що суперечить найкращим інтересам дитини.
ОСОБА_2 21.11.2025 року після зміни ОСОБА_1 місця проживання їх спільної доньки та приховування від неї нової адреси звернулась до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради із заявою, в якій просила вжити заходів впливу на поведінку позивача та сприяти усуненню перешкод для її участі у спілкуванні з донькою.
Такі дії ОСОБА_2 та її позиція стосовно заявлених позивачем вимог також не свідчать про її ухилення від виконання батьківських обов`язків та догляду за донькою.
Беручи до уваги наведені обставини справи, вік дитини, можливість кожного з батьків піклуватися про дитину особисто (позивач перебуває на військовій службі, а відповідачка не працює і може постійно доглядати дитину), ураховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на цьому етапі життя малолітньої ОСОБА_6 визначення її місця проживання із батьком не буде відповідати найкращим інтересам дитини.
Питання установлення спільної фізичної опіки над дитиною сторонами справи не ініціювалося та місцевим судом не вирішувалося.
Оскільки ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом із нею не заявляла, висновок органу опіки та піклування стосовно доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю суду не надавався, сторони не позбавлені можливості самостійно на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства врегулювати спірні питання щодо місця проживання малолітньої ОСОБА_6 , а за відсутності згоди звернутися для вирішення спору до органу опіки та піклування або суду повторно.
Зважаючи на викладене, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині вимог про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з батьком. При цьому місцевий суд дійшов передчасного висновку про наявність фактичних і правових підстав для ухвалення рішення про визначення місця проживання доньки сторін із матір`ю.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції виходу за межі позовних вимог та наявності підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині зважаючи на так мотиви.
У частині першій статті 13 ЦПК України установлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Установивши, що позивач не довів підстав для визначення місця проживання доньки з ним, не довів забезпечення у такий спосіб найкращих інтересів дитини, суд першої інстанції мав процесуальні підстави для залишення цієї позовної вимоги без задоволення та був позбавлений за відсутності та зустрічного позову відповідачки ухвалювати рішення про визначення місця проживання доньки сторін з матір`ю. 
Указана позиція відповідає висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 522/16059/18.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України)
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 грудня 2025 року, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України в частині вимог про скасування указаного рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання без ухвалення відповідного рішення в зазначеній частині у зв`язку із відсутністю таких позовних вимог.
Оскільки рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог позивача про визначення місця проживання дитини з батьком є законним і обґрунтованим, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення суду відсутні. 
Керуючись вимогами статей 141, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника позивача адвоката ДЕРЕЗИ Микити Едуардовича в інтересах ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 грудня 2025 року скасувати в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_11 за місцем її проживання.
Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 грудня 2025 року в іншій оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 19 лютого 2026 року.

Головуючий   	М. В. Щербаченко	

Судді О. І. Собина 

Д. В. Сізов