ЄУН: 336/10438/25
Провадження №: 2/336/708/2026 
06.04.26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

06 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу ЄУН: 336/10438/25 (провадження № 2/336/708/2026) за позовною заявою ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради 
про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -
встановив:
27 жовтня 2025 року представник позивача адвокат Працевитий Г.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Оріхівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В позовній заяві представник позивача просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 - батько позивача.
Після його смерті відкрилась спадщина на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Родинні стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.11.1956 р., свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22.10.1977 р.
За життя ОСОБА_2 залишив заповіт від 23.03.2017 р., зареєстрований в реєстрі за №19 секретарем виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Лисенко О.Г., на користь ОСОБА_1 .
Відповідно до заповіту, все майно ОСОБА_2 , де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все, що буде належати ОСОБА_2 на день смерті і на що за законом він має право за законом заповів доньці, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_2 в межах встановлено законом строку, ОСОБА_1 звернулась із заявою про відкриття спадщини до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Студенцова О.В.
24.02.2025 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Зайцевої А.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із чим листом №119/02-14 позивачку було повідомлено про наступне: «На даний час гр. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини після гр. ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадкового майна після вищевказаного померлого входить:
- житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування будинку, посвідченого Новопавлівської сільською радою Оріхівського району Запорізької області 09.01.1991 р.
Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ще не видавалось».
Пізніше, 19.09.2025 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Зайцевою Анною Сергіївною було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Новопавлівською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 23.03.2017 р., зареєстрованого у реєстрі за №19 (дублікат видано 20.02.2025 р., зареєстрованого у реєстрі за№01), після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - гр. ОСОБА_2 .
Свою відмову нотаріус аргументував тим, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок - відсутня.
За таких обставин позивачка вимушена за захистом своїх порушених прав звернутися до суду, оскільки вирішити питання в позасудовому порядку не можливо.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи.
08 січня 2026 року до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від представника позивача адвоката Працевитого Г.О. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просить суд витребувати у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Зайцевої Анни Сергіївни копію спадкової справи №15/2025, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою суду від 20 січня 2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено.
28 січня 2026 року до суду від приватного нотаріуса надійшла копія спадкової справи після померлого ОСОБА_2 .
Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2026 року закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено порядок дослідження доказів: заслухати вступне слово учасників справи, дослідити письмові докази.
В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений. Представник позивача надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник Оріхівської міської ради в судове засідання 17 березня 2026 року о 08-30 год. та 06 квітня 2026 року о 08-10 год. не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Заяв по суті справи від представника відповідача не надходило.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Україна, Запорізька область, Оріхівський район, с. Новопавлівка, у віці 90 років, про що 08 травня 2018 року складено відповідний актовий запис за № 143, місце смерті: Україна, Запорізька область, Оріхівський район, с. Новопавлівка, та Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .
ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видано 03 листопада 1956 року Орджонікідзевським Рай ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22 жовтня 1977 року, відповідно до якого після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .
09 січня 1991 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір дарування будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на присадибній ділянці розміром 100 кв.м.
Житловий будинок: глинобитний, критий шифером, загальною житловою площею 25,8 кв.м. з надвірними будівлями.
Вказаний договір 09 січня 1991 року посвідчений головою Новоандріївської сільської ради депутатів трудящих Оріхівського району Запорізької області.
У відповідності зі ст. 227 ЦК УРСР договір підлягає реєстрації у виконавчому комітеті Новоандріївської сільської ради депутатів трудящих. Зареєстровано в реєстрі № 1.
Відповідно відомостей з будинкової книги ОСОБА_6 був власником будинку та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_2 залишив заповіт від 23 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №19 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Лисенко О.Г., відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 в межах встановлено законом строку, ОСОБА_1 звернулась із заявою про відкриття спадщини до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Студенцова О.В.
24 лютого 2025 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Зайцевої А.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із чим листом №119/02-14 позивачу було повідомлено про наступне: «На даний час гр. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини після гр. ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадкового майна після вищевказаного померлого входить: - житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування будинку, посвідченого Новопавлівської сільською радою Оріхівського району Запорізької області 09.01.1991 р.
Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ще не видавалось».
В матеріалах спадкової справи є дублікат заповіт від 23 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №19 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Лисенко О.Г., що має силу оригіналу.
Заповіт є чинним, не скасований, не змінений, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка наявна в матеріалах спадкової справи та копія якої міститься в матеріалах цивільної справи.
На запит нотаріуса, Оріхівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області повідомила, що відповідно до інформації, яка міститься в будинковій книзі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 03 лютого 1992 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день смерті померлий був зареєстрований один.
З матеріалів спадкової справи інших спадкоємців не встановлено.
19.09.2025 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Зайцевою Анною Сергіївною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Новопавлівською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 23.03.2017 р., зареєстрованого у реєстрі за №19 (дублікат видано 20.02.2025 р., зареєстрованого у реєстрі за№01), після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - гр. ОСОБА_2 .
Відмову нотаріус аргументував тим, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок - відсутня.
Вирішити питання щодо оформлення права власності на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в позасудовому порядку не можливо. Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне нерухоме майно.
Право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується договором дарування від 09 січня 1991 року, який посвідчений головою Новоандріївської сільської ради депутатів трудящих Оріхівського району Запорізької області.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 24.12.1990.
В договорі міститься запис, що дарувальник і обдарований між собою мати та син, що підтверджується свідоцтвом про народження сина ОСОБА_2 № 120/87 а/з від 10 грудня 1927 року виданий Новопавлівською сільською радою.
Відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відсутні.
Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв`язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Договір дарування від 09 січня 1991 року посвідчений головою Новоандріївської сільської ради депутатів трудящих Оріхівського району Запорізької області.
У відповідності зі ст. 227 ЦК УРСР договір підлягає реєстрації у виконавчому комітеті Новоандріївської сільської ради депутатів трудящих. Зареєстровано в реєстрі № 1.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Договір дарування будинку посвідчений головою Новоандріївської сільської ради депутатів трудящих Оріхівського району Запорізької області, в межах його компетенції та є правовстановлюючим документом, на підставі якого провадиться реєстрація будинків та домоволодінь.
Даний правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований та проживав в належному йому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 03 лютого 1992 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належний йому будинок.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Статтями 1216-1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
ОСОБА_1 у встановлений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька.
Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне нерухоме майно за захистом якого ОСОБА_1 звернулась до суду, адже в позасудовому порядку захистити права не можливо.
Згідно зі статтею 392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Статтею 16 ЦК передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку.
Суд встановив, що спір виник в зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально.
Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_2 на час смерті мав право власності на житловий будинок.
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлому ОСОБА_2 , свідчить про те, що право власності не визнається іншою особою, а тому є підставою для визнання за позивачем права власності на спірний будинок.
Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно зі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 12, 13, 76-81, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 353-355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті: Україна, Запорізька область, Оріхівський район, с. Новопавлівка.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Оріхівська міська рада, код ЄДРПОУ 20519891, місцезнаходження: 70500, Запорізька область, Пологівський район, м. Оріхів, вул. Шевченка, буд. 11.
Дата складання повного судового рішення 06 квітня 2026 року.

Суддя: