Єдиний унікальний номер 721/783/25 
Номер провадження 2/725/2975/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року        м. Чернівці 
Чернівецький районний суд м. Чернівців у складі:
головуючої судді Федіної А.В., 
за участю секретаря судового засідання Попової Р.Р., 
представника позивача в режимі ВКЗ Пархомчук С.В., 
та відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року позивач через свого представника звернувся до Путильського районного суду Чернівецької області з вище вказаним позовом, який за правилами загальної підсудності переданий на розгляд Чернівецькому районному суду м.Чернівців. 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що  24.12.2019 року ТзОВ «Займер» та ОСОБА_3 уклали в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №101024, відповідно до якого ТзОВ «Займер» надало відповідачу кредит у розмірі 2000 грн строком на 20 днів під 2% в день або 730 % річний, а відповідач зобов`язалась повернути кредит і сплатити проценти. На підставі договору факторингу від 28.10.2021 року №01-28/10/2021 ТзОВ «Займер» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором. 
Вказував на те, що відповідач не виконала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 16.04.2025 року за нею рахується заборгованість в сумі 9880 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 2000 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7880 грн. 
Враховуючи наведене, посилаючись на норми матеріального права, умови договорів, звернувся до суду з вище вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь вище вказану заборгованість та судові витрати. 
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказував на те, що в результаті проведених переговорів було узгоджено пред`явили відповідачу вимогу про стягнення заборгованості в сумі 9880 грн., в тому числі тіло кредиту 2000 грн. ,а решта відсотки, від стягнення витрат на правову допомогу позивач вирішив відмовитись. Просив врахувати, що позивачу не було відомо про те, що відповідач є військовослужбовцем, а тому не вбачає підстав для звільнення її від сплати відсотків за користування кредитом. 
Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, а саме в частині заборгованість по тілу кредиту в сумі 2000 грн., та заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення боргу за відсотками, оскільки вважає, що на неї поширюється правові гарантії, визначені п. 15 ст. 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Судом встановлено, що  24.12.2019 року ТзОВ «Займер» і відповідачкою ОСОБА_3 (змінила прізвище на ОСОБА_4 ) укладено в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТзОВ «Займер» зобов`язалося надати відповідачу на умовах строковості, зворотності, платності кредит у розмірі 2000 грн строком на 20 днів, а відповідач у свою чергу, зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Договором також встанволено, що за користування кредитом відповідач сплачує ТзОВ «Займер» 730% річних від суми кредиту з розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. 
Того ж дня, тобто 24.12.2019 року, ТзОВ «Займер» перерахувало кредитні кошти на банківську картку НОМЕР_1 (а/с 29). 
У встановлений кредитним договором строк відповідач не повернула кредит і не сплатила проценти.
Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за вказаним вище договором переуступалось та на підставі договору факторингу від 28.10.2021 року №01-28/10/2021 позивач набув право вимоги до відповідача за вказаним договором. 
Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
За наслідками розгляду даного спору встановлено, що відповідач своєчасно отриманий нею кредит в сумі 2000 грн., а тому вказану суму боргу слід стягнути з відповідача на користь позивача. 
Заперечуючи проти вимог позивача щодо стягнення відсотків, відповідач посилається, що вона є військовослужбовцем, тому нараховані відсотки за кредитом не підлягають стягненню, оскільки на неї поширюється правові гарантії, визначені п. 15 ст. 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України»).
Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"№ 1126-VII від 17.04.2014 року, в Україні оголошено проведення часткової мобілізації.
Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Тобто на вказані пільги мають право мобілізовані позичальники, військовослужбовці Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та, правоохоронних органів спеціального призначення, залучених до проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових завдань.
Відповідний правовий висновок міститься і в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18), від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14.
Судом встановлено, що 30.08.2019 року відповідач прийнята на військову службу за контрактом осіб рядового складу у Збройних силах України та продовжує таку службу і на даний час, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні військовим квитком серії НОМЕР_2 , копія якого долучена до матеріалів справи. Крім того, ОСОБА_1 приймала безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а/с 68). 
Таким чином, на відповідача поширюються правові гарантії, визначені п. 15 ст. 14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з моменту укладення договору.
Отже, покладення на відповідача обов`язку погасити відсотки за кредитом буде суперечити  меті пільги встановленої ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців, які беруть  участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації.  
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі вище викладеного та керуючись ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» , ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст.ст. 509, 512, 514, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1048, 1049, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частко. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», код ЄДРПОУ 42228158, заборгованість за кредитним договором №101024 від 24.12.2019 року в сумі 2000 грн. (дві тис. грн.). 
В задоволенні решти вимог - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», код ЄДРПОУ 42228158, судовий збір в сумі 490,30 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його вручення до Чернівецького апеляційного суду. 
Повний текст рішення виготовлений 20.03.2026 року. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців      Федіна А. В.