Новосанжарський районний суд Полтавської області

Справа № 542/882/25
Провадження № 2/542/202/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді – Афанасьєвої Ю.О.,
за участю:
секретаря судового засідання – Чиж Л.О.,
законного представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Делії В.М.,
представника відповідачів – адвоката Грузіна М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діють представник адвокат Делія В`ячеслав Миколайович та законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд –
ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся із вказаним вище позовом до суду, просить солідарно з відповідачів  ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 62 806 грн. 31 коп., з яких 52 397 грн. 43 коп. - тіло боргу, 10 408 грн. 88 коп. - інфляційні втрати, а також моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. 00 коп.
Обгрунтовуючи позов, зазначив, що ОСОБА_3 31.03.2024 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_1  завдав йому  тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-лицевої травми у вигляді параорбітальної гематоми лівого ока з субкон`юктивальним крововиливом, відривом колового м`яза лівого ока та парезом інфраорбітального нерву зліва, численних уламкових переломів передньої та задньої стінок верхньо-щелепної пазухи зі зміщенням, лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки, перелому виличної дуги зліва без значного змішення, інфільтративно- набрякових змін м`яких тканин щічної виличної та параорбітальної ділянок зліва, лівобічного гематосинусу, які за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області у справі № 542/1938/24, провадження № 1-кп/542/160/24, від 06.12.2024 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75, 104 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на два роки.
У зв`язку із завданням йому вищевказаних тілесних ушкоджень, останнім було витрачено на лікування 87 397 грн. 43 коп.: 84 300 гри. 00 коп. - 16.04.2024; 323 грн. 00 коп.-  09.05.2024; 1258 грн. 20 коп. - 04.05.2024; 338 грн. 10 коп.- 06.05.2024; 416 грн. 13 коп. - 01.04.2024; 762 грн. 00 коп. - 23.04.2024. 
23.11.2024, законним представником відповідача - ОСОБА_4 , його законному представнику - ОСОБА_1 , частково відшкодовано заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 35 000 грн. 00 коп.
Отже, за вирахування грошових коштів, отриманих 23.11.2024, загальна сума невідшкодованих коштів на лікування становить 52 397 грн. 43 коп., а з урахуванням інфляційних витрат щодо кожного окремого платежу, загальна сума невідшкодованих витрат становить 62 806 грн. 31 коп., яку він просив стягнути з відповідачів солідарно.
Також, зазначає, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 йому завдана моральна шкода, яка полягала у переживаннях внаслідок вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, погіршення його стану здоров`я, що спричинило душевні хвилювання, стрес та переживання після вчинення відносно нього протиправних дій, необхідність контролю стану здоров`я за наслідками отриманих травм, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, переживання стресу через рік досудового розслідування та судового провадження, та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає, що обґрунтованою та співмірною заподіяній шкоді буде сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. 00 коп.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.05.2025 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 24.07.2025 року (а.с.69).
Ухвалою суду від 27.08.2025 року за клопотанням представника позивача в якості співвідповідача до участі у справі була залучена ОСОБА_4 (а.с.124-125).
15.09.2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 жовтня 2025 року (а.с.137).
Позивач в судове засідання не з’явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 170,185 ).
Представник позивача адвокат Делія В.М. в судовому засіданні підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Позов просив задовольнити.
В подальшому, в судове засідання не з’явився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 180 ).
Законний представник позивача Бойко В.Ю. в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Позов просила задовольнити.
В подальшому в судове засідання не з’явилась, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 186). 
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання (а.с.172-173, 174-175, 183-184, 187-188) відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України та не повідомили суд про причини неявки. 
Представник відповідачів адвокат Грузін М.М. в судовому засіданні пояснив, що позов відповідачі визнають частково. Не заперечують щодо відшкодування понесеної матеріальної шкоди в разі підтвердження належними доказами та враховуючи часткове відшкодування відповідачами матеріальної шкоди в розмірі 35000 грн. Однак заперечують щодо заявлених вимог в частині нарахування інфляційних втрат на матеріальну шкоду. Завдання моральної шкоди внаслідок отримання тілесних ушкоджень також не заперечують, однак вважають її розмір завишеним та визнають в розмірі 10000 грн. Підтримав надані відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив.
В подальшому в судове засідання не з’явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.182) та надав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачів (а.с. 189).
11.06.2025 року представник відповідачів адвокат Грузін М.М. надав відзив на позов, в якому зазначив таке (а.с. 71-76).
Законодавством передбачено право потерпілого у кримінальному провадження на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у разі наявності підстав.
Та, дійсно, вироком Новосанжарського районного суду від 06.12.2024 року ОСОБА_3 був засуджений за ст.122 ч.1 КК та  позивач по вказінй справі є потерпілим.
При цьому відповідачами потерпілому було добровільно відшкодовано до ухвалення вироку грошові кошти в сумі 35 000 грн.
Щодо витрат на лікування зазначив, що позивач не надав до позовної заяви належних доказів витрат на лікування, так як надані фотокопії в деякій мірі нечитаємі, дублюються, а в цілому належним чином не засвічені. Вважає, що оскільки надані як додатки, фотокопії не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України тому не можуть бути використані судом як докази.
Заявлені же вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 10 408,88 грн вважає непідтвердженим та необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.
Так, вважає, що на час подачі цивільного позову між позивачем та відповідачем відсутні зобов`язання, яке могло бути прострочене.
Позов базується на вироку суду, яким ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України. Однак на момент подання позову (травень 2025 року) не існувало цивільного зобов`язання щодо сплати певної грошової суми на користь позивача та жоден судовий акт до цього моменту не встановлював обов`язок сплатити саме 52 397,43 грн, а отже, не було й періоду прострочення, до якого могла б застосовуватись інфляція.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні нарахування можливі лише у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто з моменту, коли зобов`язання вже встановлене і визначене за сумою та строком. Такої ситуації не було. На даний час немає жодного рішення суду про встановлене зобов`язання, як відсутні і інші документи про це.
Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначив, що в цілому не заперечує право позивача на її стягнення. Але при визначенні розміру такої шкоди просив врахувати такі обставини:
- неповнолітній вік відповідача, так відповідач є неповнолітнім, а на час вчинення діяння, йому було 15 років, його правосуб`єктність обмежена, що може вплинути на зменшення розміру компенсації; 
-часткове відшкодування: добровільна компенсація частини шкоди (35 тис грн, що ) є пом`якшуючою обставиною, що може впливати на оцінку вини у цивільному позові (хоч і не зменшує відповідальність прямо, але демонструє каяття);
- відсутність постійної втраченості працездатності: в матеріалах позову не
зазначено, що внаслідок травми позивач втратив працездатність, отримав інвалідність або інші постійні порушення, що знижує підстави для надвисокого розміру моральної шкоди;
-невиправдано завищена сума.
Вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню має становити 10000 грн. 
Також зазначає на відсутність правових підстав для солідарної відповідальності відповідачки ОСОБА_4 - матері неповнолітнього відповідача, оскільки така вимога не ґрунтується на положеннях законодавства та є юридично необгрунтованою, оскільки ст.1179 ЦК України передбачає відповідальність неповнолітньої особи та субсидіарну відповідальність батьків.
У випадку відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою, закон, зокрема ст.1190 ЦК України, не передбачає солідарної відповідальності неповнолітнього та його батьків. Отже, йдеться виключно про додаткову (субсидіарну) відповідальність останніх.
Також, вважає, що відсутня така обов`язкова умова відповідальності матері відповідача, що визначена ч.2 ст.1179 ЦК України, це її вина, оскільки не надані докази того, що мати недбало ставилась до виховання або не здійснювала належний контроль за поведінкою дитини. Навпаки, відомості про відсутність конфліктів із законом до інциденту та характеристика неповнолітнього як особи, яка навчається і проживає з батьками, свідчать про відсутність вини з боку матері.
Крім того, зазначив, що до участі у справі не залучений батько ОСОБА_3 , який має рівні обов`язки по його вихованню, та неправомірно покладена вся відповідальність лише на матір, відповідачку ОСОБА_4 
23.06.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 80-84), в якій представник позивача адвокат Делія В.М. наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначивши, що факт добровільної виплати 35000 грн відповідачем не свідчить про щире каяття, як зазначає представник відповідачів, а радше демонструє цинічне прагнення мінімізувати відповідальність, створивши лише ілюзію спокути, не маючи на меті справжнього відновлення прав потерпілого.
А посилання представника відповідача на те, що матеріали справи нібито не містять належних доказів понесених на лікування витрат, оскільки на копіях квитанцій про сплату за лікування відсутня дата завірення таких копій, вважає способом уникнути матеріальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення та надмірним формалізмом. В той час, як позивач має оригінали всіх долучених до позовної заяви документів, що підтверджують понесені на лікування витрати.
Крім того посилається на те, що відповідач завдав позивачу тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Враховуючи те, що потерпілий неповнолітній - наслідки таких ушкоджень мають негативний вплив на подальший фізичний і психоемоційний розвиток. Позивач був позбавлений можливості відвідувати навчальний заклад, спілкуватися з однолітками, зазнав психологічного стресу, страху повторного насильства та тривалого відчуття небезпеки.
Вважають, що дані обставини, зокрема, заподіяна шкода, її характер та наслідки, не є співрозмірними запропонованому представником відповідачів розміру моральної компенсації 10000 грн.
23.06.2025 року на відповідь на відзив надані заперечення (а.с.93-95), в яких представник відповідачів адвокат Грузін М.М. зазначив, що сторона відповідача не заперечувала і не заперечує законність вироку щодо відповідача та право потерпілого у кримінальному провадженні на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у разі наявності підстав.
Також зазначив, що сторона відповідачів не заперечує, за наявності належних доказів, право позивача на відшкодування понесених витрат. 
Щодо інфляційних втрат сторона позивача у відповіді на відзив не навела додаткових аргументів, які б спростували безпідставність цих позовних вимог. 
Також зазначив, що сторона відповідача не заперечує права позивача й на відшкодування моральної шкоди, але при цьому необхідно врахувати: що відповідач, є неповнолітнім; відсутність довготривалих тяжких наслідків; часткове добровільне відшкодування шкоди; відсутність доказів глибоких психологічних страждань (лікування в психолога, діагнози тощо); відсутність стійких змін зовнішності або обмеження соціального життя; принципи розумності та справедливості. Тому вважають, що таким критерієм відповідає відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.
Суд, вислухавши пояснення у вступному слові законного представника позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Делії В.М., представника відповідачів адвоката Грузіна М.М., дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що на розгляді Новосанжарського районного суду Полтавської області перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024170480000071 від 01.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України. Потерпілою особою від зазначеного кримінального правопорушення визнаний ОСОБА_2 .
За наслідками розгляду вказаного кримінального провадження, вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2024 року у справі № 542/1938/24 (провадження № 1-кп/542/160/24) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі статей 75,104 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном на два роки з покладених передбачених ст.76 КК України обов`язків.
За змістом вказаного вироку встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України, а саме: нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я (а.с. 14-20).
Так, ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України за таких обставин.
31 березня 2024 року близько 19 години 40 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували поблизу супермаркету «Маркетопт», що знаходиться за адресою: вулиця Незалежності, 70А, селище Нові Санжари, Полтавський район, Полтавська область, де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . 
Реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_2 та, стоячи навпроти останнього, в положенні обличчям до обличчя, своєю правою рукою, стиснутою у кулак, наніс один удар в ліву половину обличчя ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 26.07.2024 у ОСОБА_2 встановлені тілесні ушкодженні у вигляді: закритої черепно-лицевої травми у вигляді параорбітальної гематоми лівого ока з субкон`юктивальним крововиливом, відривом колового м`яза лівого ока та парезом інфраорбітального нерву зліва, численних уламкових переломів передньої та задньої стінок верхньо-щелепної пазухи зі зміщенням, лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки, перелому виличної дуги зліва без значного зміщення, інфільтративно-набрякових змін м`яких тканин щічної, виличної та параорбітальної ділянок зліва, лівобічного гематосинусу, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Зі змісту вироку встановлено, що ОСОБА_3 визнав вину у вчиненому правопорушенні та частково відшкодував завдану матеріальну шкоду ОСОБА_2 в розмірі 35000 грн.
Оскільки внаслідок вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, ОСОБА_2 були завдані матеріальні збитки та спричинена моральна шкода, останній звернувся до суду із відповідними позовними вимогами. 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі також – ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктами 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, особа, якій завдано шкоди ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування витрат, зокрема викликаних необхідністю придбання ліків.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Отже, відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вищевказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом з тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої неповноліньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України.
ЦК України визнає неповнолітніми фізичних осіб віком від 14 до 18 років (ч. 1 ст. 32 ЦК).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 121).
Отже, на час вирішення судом спору про відшкодування шкоди ОСОБА_3 , 05.12.2008 року є неповнолітньою особою, а тому його відповідальність за завдану шкоду настає на підставі статті 1179 ЦК України.
Так, зі згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.
Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Надаючи оцінку вимозі позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 52397 грн 43 коп, суд зазначає таке.
Позивачем зазначено, що останній поніс матеріальні збитки у зв`язку з придбанням лікарських засобів та медичних препаратів.
На підтвердження таких витрат позивачем до суду надані рахунок на оплату та квитанції, а саме: рахунок на оплату №3047 від 15.04.2024 року на придбання моделювання та виготовлення пацієнтспецифічної орбітальної пластини з РЕЕК та індивідуалізований набір для металоостеосинтезу виличного комплексу (а.с. 22) на суму 84300 грн та квитанція від 16.04.2024 року на підтвердження їх придбання (а.с.21); квитанції про придбання нейрорубіну, контрактубексу, магне В6 від 09.05.2024 року на суму 323 грн, від 04.05.2024 року на суму 1258,20 грн та 06.05.2024 року на суму 338,10 грн (а.с.24); квитанція про придбання цитомоксану, калію йодиду від 01.04.2024 року на суму 416,13 грн (а.с. 25); квитанція про придбання далацину, цетрину, диклоберлу від 23.04.2024 року на суму 762 грн (а.с.26).
Придбання вказаних лікарських засобів та медичних препаратів відповідає часу та характеру отриманих ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та часу проходження ним лікування в медичних закладах.
Так, згідно змісту вироку, ОСОБА_2 проходив лікування в хірургічному відділенні КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» у період часу з 31.03.2024 по 05.04.2024 та у відділенні щелепно-лицевої хірургії КП «Полтавська обласна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» у період часу з 05.04.2024 по 15.05.2024.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність понесених ОСОБА_2 збитків, у зв`язку із спричиненням йому середньої тяжкості тілесного ушкодження, на загальну суму 87397,43 грн та підлягає відшкодуванню позивачу в розмірі 52397,43 грн, враховуючи частково відшкодованої суми відповідачем в розмірі 35000 грн під час розгляду кримінальної справи (87397,43-35000).
Щодо вимоги позивача про відшкодування заподіяної матреільної шкоди з врахуванням інфляційних втрат в розмірі 10408,88 грн, нарахованих згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
У пунктах 44 та 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦКУкраїни поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦКУкраїни), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦКУкраїни). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.
В даному випадку, між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з відповідачів на користь позивача майнової шкоди, яке б не виконувалось відповідачами у період нарахування позивачем інфляційних втрат, не ухвалювалось.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення віповідачів не настало, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, провадження № 61-12530св18, а також в постанові від 23 квітня 2025 року у справі №694/1482/21, провадження № 61-17399св24.
Отже, відсутні будь-які правові підстави для застосування щодо відповідачів санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України та нарахування інфляційних втрат.
Таким чином, позовна заява в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Щодо заявленого позивачем позову про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 500000 грн, суд зазначає таке.
Моральна шкода обґрунтована фізичним болем та стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, а саме: необхідність лікування, біль та погіршення самопочуття, психологічне напруження, стрес після вчинення відносно нього протиправних дій, порушення нормального життя, позивач був позбавлений відвідувати навчальний заклад, тривалий час спілкуватися з однолітками, страх повторного насильства.
Так, судом встановлено, що внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 . ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, у вигляді: закритої черепно-лицевої травми у вигляді параорбітальної гематоми лівого ока з субкон`юктивальним крововиливом, відривом колового м`яза лівого ока та парезом інфраорбітального нерву зліва, численних уламкових переломів передньої та задньої стінок верхньо-щелепної пазухи зі зміщенням, лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки, перелому виличної дуги зліва без значного змішення, інфільтративно- набрякових змін м`яких тканин щічної виличної та параорбітальної ділянок зліва, лівобічного гематосинусу, які за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
При цьому суд враховує, що тілесні ушкодження були завдані ОСОБА_2 в область обличчя, ока, з відривом м`язу ока та парезом нерву, з переломами черепно-лицевої області.
Позивач ОСОБА_2 переніс операцію, перебував тривалий час на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії КП «Полтавська обласна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» у період часу з 05.04.2024 по 15.05.2024 та в хірургічному відділенні КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» у період часу з 31.03.2024 по 05.04.2024, що свідчить про фізичний біль позивача, його лікування, інші переживання, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, 
А також незручності та зміну його життєвого укладу, пов`язані зокрема з пропуском навчального процесу в школі, в подальшому впливає на отримання повноцінної освіти та спілкуванні з друзями та однолітками.
Також суд враховує й вік позивача ОСОБА_2 , який на час спричинення йому тілесних ушкоджень, був неповнолітній.
Отже, суд доходить висновку, що дії ОСОБА_6 спричинили ОСОБА_2 моральні страждання через фізичний біль, страх, інші переживання, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, незручності та зміну його життєвого укладу, пов`язані з тривалим розладом здоров`я. Негативні наслідки, що настали у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, порушенням звичних життєвих умов, докладанням додаткових зусиль до нормалізації свого життя, необхідності в подальшому відновлювати стан здоров`я. Враховуючи глибину душевних страждань, характер вчинених відповідачем протиправних дій, що призвели до заподіяння шкоди, вимоги розумності та справедливості, майновий стан відповідача, який є неповнолітнім суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, розмір моральних збитків слід визначити в розмірі 50000 грн, що відповідає тяжкості заподіяної шкоди та ступеню моральних страждань позивача.
Таким чином, позов в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягає частковому задоволенню.
З викладених вище обставин у справі та норм матеріального права вбачається, що заподіяна внаслідок завдання тілесних ушкоджень неповнолітнім ОСОБА_3 матеріальна та моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_2 як за рахунок винуватця пригоди, тобто неповнолітнього ОСОБА_3 , так і за рахунок його матері – відповідачки ОСОБА_4 , яка не довела, як того вимагає ч.2 ст.1179 ЦК України, що шкоди було завдано не з її вини, й такий обов`язок доведення, згідно з вказаної норми, покладений в даному випадку саме на відповідача.
При цьому, відповідальність матері ОСОБА_3 є додатковою (субсидіарною) в силу положень ст.1179 ЦК України, а не солідарною, як зазначає позивач, тобто відповідачка ОСОБА_4 відповідає перед позивачем в тій частині, в якій не може відповідати сам неповнолітній по причині відсутності у нього коштів та майна, достатнього для відшкодування шкоди. Та водночас її відповідальність припиняється у випадку після досягнення завдавачем шкоди повноліття (18 років) або коли завдавач шкоди до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. 
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору на підставі пункт 6 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд–
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діють представник адвокат Делія В`ячеслав Миколайович та законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 доходу або майна, достатнього для відшкодування шкоди, стягнути в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його матері ОСОБА_4 , з припиненням цього обов`язку по досягненню повноліття ОСОБА_3 , матеріальну шкоду в розмірі 52397 (п`ятдесят дві тисячі триста дев`яності сім) грн 43 коп та моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;
законний представник позивача: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
представник позивача: адвокат Делія В`ячеслав Миколайович, адреса робочого місця адвоката: просп.Віталія Грицаєнка, 19, офіс 5, м.Полтава;
відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
відповідачка: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;
представник відповідачів: адвокат Грузін Михайло Миколайович, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення складений 26 лютого 2026 року.

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області        Ю.О. Афанасьєва