КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 361/3676/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3671/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Писанець Н.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Шуляк Надією Олександрівною та ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Котягіним Андрієм Сергійовичем на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шостої Київської Державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , звернулась до суду із вищевказаним позовом. 
В обґрунтування заяви зазначено, що позивач з 01.12.2001 по 01.10.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 08 від 01.12.2001.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2014 №757/12155/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Однак, одразу, вони з чоловіком примирились та продовжили спільне проживання, без повторної реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 . Ці обставини зможуть підтвердити численні свідки та письмові докази, долучені до позовної заяви.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, після чого, позивачем було подано заяву до державного нотаріуса про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на частку у спільному майні. Постановою від 25.03.2024 державний нотаріус Шостої Київської Державної нотаріальної контори Прудь Н.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивач, розірвавши шлюб з ОСОБА_3 , вже не входить до кола спадкоємців.
На підставі наведеного, просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.06.2014 по 19.09.2023. Посилаючись на вимоги статей 60, 74 СК України, просить суд поділити майно подружжя та визнати право власності за позивачем на наступне майно, яке перебуває у спільній сумісній власності:
- частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , яке виникло на підставі свідоцтва про участь у ФФБ виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» (Договір №80246 від 26.04.2017р.) №252396;
- частину майнових прав на автомобіль Шкода Октавія, державний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, колір бежевий, номер кузова НОМЕР_2 ;
- частину майнових прав на земельну ділянку кадастровий номер 3221280401:01:018:0029, розташованої у Броварському районі Київської області с/рада Бобрицька, що перебуває у спільній сумісній власності;
- частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .
Іншу частину вищевказаного майна залишити у власності ОСОБА_3 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2025 позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.06.2014 по 19.09.2023.Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій проситьрішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.09.2025 скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачкою заявлено з певною метою - визначення правового статусу майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном сторін. Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. 
Вказано, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як осяг спільного нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків (ст. 3, 74 СК України).
Зазначає, що за період шлюбу подружжя спільно придбало майно і дане майно та майнові права є об`єктом права спільної сумісної власності, а отже позивач має право на частку у цьому майні. 
Також, 23.10.2025, ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Броварського районного суду Київської області від 23.09.2025 в частині, яким суд встановив факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.06.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , в іншій частині залишити без змін. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду на свідчення свідків, не можуть бути належним доказом, адже всі ці заяви майже однакові і з їх змісту вбачається, що ОСОБА_4 турбувалася про стан здоров`я ОСОБА_5 в період його перебування в лікарні, підтримувала дружні відносини з ОСОБА_6 , крім того, у заявах свідків немає жодних конкретних дат, обставин та фактів, які б свідчили про факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як сім`ї. Те саме стосується й наданих свідчень у суді, які зводились до того, що «бачили їх разом».
Зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , перебували у шлюбі з 01.12.2001. У зв`язку з алкогольної залежністю відповідача подружні відносини фактично припинилися у 2013 році, а 01.10.2014 шлюб розірвано рішенням суду за позовом ОСОБА_1 . У поданій нею позовній заяві зазначалося, що спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, збереження шлюбу є неможливим через втрату взаємної поваги та почуттів.
Зазначає, що оскаржуваним рішенням встановлено проживання сторін однією сім`єю у період з 15.06.2014 по 19.09.2023, тобто навіть під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу, що суперечить наведеним позивачкою обставинам та її попередній правовій позиції.
Вказано, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 проживала у м. Києві, тоді як ОСОБА_3 - окремо, у власному житлі в м. Бровари, де й помер приблизно 19.09.2023. Тіло було виявлено сусідами через запах, що свідчить про його проживання на самоті. 
Надані докази протокол огляду місця події та висновок експерта № 516 КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» спростовують факт «спільного проживання» померлого з позивачкою. 
Апелянт також указує, що позов подано до неналежного відповідача - Шостої Київської Державної нотаріальної контори, яка не оспорює прав позивачки. Зазначає, що належним відповідачем є спадкоємець померлого, який заперечує заявлені вимоги, однак його не було залучено до участі у справі як відповідача (співвідповідача), що, на думку апелянта, є підставою для відмови у позові.
21.11.2025 ОСОБА_2 , через свого адвоката, подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив відмовити у задоволені апеляційної скарги. 
24.11.2025 ОСОБА_1 , через свого представника подала відзив в якому просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Шостої Київської Державної нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності задовольнити у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 та її представник Шуляк Н.О. у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзиві, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2014 у справі №757/12155/14-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 08 від 01.12.2001.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 25.09.2023 Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - ОСОБА_3 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки серед майна, яке входить до складу спадщини є квартира АДРЕСА_3 .
За змістом договору-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 від 06.10.2023 замовником вказаних послуг вказано ОСОБА_1 , також на її ім`я видано свідоцтво про поховання ОСОБА_3 .
Зі змісту довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 26.02.2022, адреса їх фактичного проживання була єдиною: АДРЕСА_4 .
Також з долучених заяв абонента ОСОБА_3 на адресу ТОВ «Воля-Кабель» від 09.07.2018 вбачається зазначена ним адреса надання послуг: АДРЕСА_1 .
Зі змісту заяви ОСОБА_3 до відділу реєстрації місця проживання від 14.03.2017р. вбачається зазначення ним адреси вибуття : АДРЕСА_1 . Аналогічна інформація зазначена у заяві ОСОБА_3 про надання йому статусу безробітного.
Також до матеріалів справи долучені копії консультативних висновків, медичні карти хворого, епікрізи на ім`я ОСОБА_3 за період 2010-2012; 2021 р.р.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що надані позивачем докази в їх сукупності, зокрема показання свідків, письмові документи щодо спільного місця проживання, ведення спільного побуту, взаємної допомоги та участі у вирішенні повсякденних питань, підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що відповідає критеріям, визначеним статтями 3, 74 СК України та усталеній практиці Верховного Суду, однак у частині вимог про поділ майна та визнання права власності суд дійшов висновку про відмову, оскільки після смерті ОСОБА_3 спір щодо майна підлягає вирішенню з урахуванням норм цивільного законодавства, які регулюють спадкові правовідносини, а не лише положень Сімейного кодексу України, тому позивачем було обрано неналежний спосіб захисту права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні цих вимог.
Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див.: постанову Верховного Суду від 26.01.2022 в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач визначила відповідачем Шосту Київську державну нотаріальну контору.
Разом з тим, спір у цій справі фактично стосується прав на майно померлого ОСОБА_3 , а отже безпосередньо зачіпає права та обов`язки його спадкоємців.
Так, син померлого - ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який, в свою чергу, заперечує проти заявлених позовних вимог та оспорює як сам факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, так і наявність у позивача права на спірне майно.
Тобто, належним відповідачем у цій справі мав бути спадкоємець померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , який безпосередньо претендує на спадкове майно, що і є предметом спору. Саме між позивачем та спадкоємцем існує спір про право, оскільки рішення суду може безпосередньо вплинути на обсяг спадкових прав останнього.
Нотаріальна контора є неналежним відповідачем тому, що вона не є суб`єктом спірних матеріальних правовідносин щодо права на спадкове чи спільне майно, а лише здійснює нотаріальні дії в межах наданих законом повноважень.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про можливість задоволення заяви в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Таким чином, враховуючи зазначене, у даній справі позов заявлено до неналежного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (Постанова Касаційного цивільного суду від 07.05.2025 у справі № 761/2397/21 (провадження № 61- 2944св25).
Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із викладеними підставами не позбавляє права на захист порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до належного учасника справи.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, тоді як доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються встановленими обставинами справи і зібраними доказами, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не можна визнати законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, тоді як в частині відмови у задоволенні позовних вимог підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь третьої особи понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 грн 80 коп.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Шуляк Надією Олександрівною залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Котягіним Андрієм Сергійовичем задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2025 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволені цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн, 80 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді