Справа № 161/25180/25 
Провадження № 1-кп/161/220/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 02 квітня 2026 року 
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження №12025030580002223 від 15.08.2025 про обвинувачення  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Лозова Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на час постановлення вироку проходив курс соціальної реабілітації від наркозалежності в центрі реабілітації «Небо Плюс», що в м.Харкові, Залютинський в?їзд, 11, із середньою спеціальною освітою, інваліда війни 2 групи (ампутована права кінцівка на рівні нижньої третини гомілки внаслідок бойового поранення), учасника бойових дій, 29.07.2025 звільнений з військової служби (ВЧ НОМЕР_1 ) в званні солдат у запас у відставку (непридатний до військової служби), є внутрішньо переміщеною особою, раніше судимого:
02.07.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
29.04.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 23.08.2018 року з Диканівської ВК Харківської області №12 по відбуттю строку покарання;
28.02.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк на 3 роки, звільнений 14.11.2022 року з Олексіївської ВК Харківської області №25 по відбуттю строку покарання;
-у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 14.08.2025, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 02 години 53 хвилини, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Redmi» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 із встановленою у ньому сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_4 з підключенням до мережі Інтернет, який вказаний фінансовим номером клієнта АТ «ОЩАДБАНК» ОСОБА_6 , увійшов в обліковий запис останнього в автоматизованій системі віддаленого доступу «ощад24/7», з прив`язкою до банківської картки № НОМЕР_5 (база даних - програмно-апаратний комплекс банку, що забезпечує здійснення клієнтом операцій по рахунках/картках/вкладах і містить інформацію про клієнта, достатню для його ідентифікації та аутентифікації відповідно до договору), яка згідно Закону України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, де у період з 02 години 53 хвилини по 07 годину 39 хвилин 18.07.2025 здійснив вісім операцій із онлайн-перерахунку грошових коштів із вищезазначеної картки ОСОБА_6 без відома і згоди останнього, чим здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем віддаленого доступу «ощад24/7».
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.
Крім того, 14.08.2025 в період часу з 02 години 53 хвилини по 07 годину 39 хвилин (точний час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжений в передбаченому законом порядку та який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_6 використовуючи мобільний телефон марки «Redmi» IMEІ1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 із встановленою у ньому сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_4 через мобільний додаток «ощад24\7» увійшов в особистий кабінет онлайн-банкінгу потерпілого, після чого без відому та попереднього дозволу держателя банківської картки АТ «ОЩАДБАНК» № НОМЕР_5 здійснив вісім переказів грошових коштів на банківську карту АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_6 , держателем якої є ОСОБА_5 , а саме: 02:53 14.08.2025 переказ на суму 9000 гривень; 03:18 14.08.2025 переказ на суму 200 гривень; 03:19 14.08.2025 переказ на суму 800 гривень; 07:25 14.08.2025 два перекази на суму 9000 гривень; 07:37 14.08.2025 переказ на суму 10 000 гривень; 07:38 14.08.2025 переказ на суму 9000 гривень; 07:39 14.08.2025 переказ на суму 9000 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 56 000 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю та показав, що дійсно 14.08.2025 використав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Redmi» з підключенням до мережі Інтернет, який вказаний фінансовим номером клієнта АТ «ОЩАДБАНК» ОСОБА_6 , увійшов в обліковий запис останнього в автоматизованій системі віддаленого доступу «ощад24/7», з прив`язкою до банківської картки та здійснив вісім операцій із онлайн-перерахунку грошових коштів із вищезазначеної картки ОСОБА_6 без відома і згоди останнього на свою банківську карту АТ «Ощадбанк» на загальну суму 56 000 гривень. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд суворо його не карати, шкоду потерпілому готовий відшкодувати у повному обсязі.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого, просив ОСОБА_5 суворо не карати, оскільки останній готовий відшкодувати завдані потерпілому збитки, є колишнім військовослужбовцем, приймав участь у бойових діях, був поранений і став інвалідом другої групи внаслідок війни, позитивно характеризується за місцем служби, на даний час проходить соціальну реабілітацію та лікування від наркоманії, навернувся до християнства, тому просить призначити йому покарання із застосуванням ст. ст.69 та 75 КК України.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Не зважаючи на те, що завдані матеріальні збитки обвинуваченим не відшкодовані, прийняв рішення цивільний позов не подавати. На суворому покарані не наполягав.
У судових дебатах прокурор просила призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 361 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_5 , в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем та за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно із ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких та тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, оскільки така обставина підтверджена у судовому засіданні.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, хоча й раніше судимий, однак покарання відбув повністю, виконував свої громадянські обов`язки як військовослужбовець, відповідно до Довідки про обставини поранення від 17.09.2024 року №4658 військової частини НОМЕР_1 обвинувачений отримав 04.09.2024 мінно-вибухову травму з травматичною ампутацією правої стопи, під час виконання ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини в районі населеного пункту Залізне Бахмутського району Донецької області, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, є інвалідом другої групи внаслідок війни, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, однак з 14.07.2024 по 18.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в Центрі терапії залежностей КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» з 14.07.2024 по 18.07.2024 з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок» поєднаного вживання алкоголю та опіоїдів, вживання зі шкідливими наслідками» та з 21.08.2025 по 28.08.2025 з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни», з 01.11.2025 по 01.05.2026 проходить курс соціальної реабілітації від наркозалежності в центрі ресоціалізації «Небо Плюс», за місцем служби зарекомендував себе посереднім військовослужбовцем, спроможним виконувати завдання військової служби лише під постійним наглядом, обов`язки виконував задовільно, засвоїв військову справу добре, не проявляв схильність до порушення військової дисципліни, на критику командирів реагував здебільшого адекватно, тобто в цілому характеризується позитивно, висловив готовність повністю відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду. Окрім того, потерпілий відмовився від подання цивільного позову у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність у нього претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого.
Тому суд, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інші, зазначені вище обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. 
На думку суду, обрана міра покарання, враховуючи конкретні обставини вчинення даного кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, є необхідною та достатньою для його виправлення, попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень та відповідатиме вимогам ст. 50 КК України. Призначення реального покарання в даному конкретному випадку суперечитиме меті покарання.
Згідно із ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст.69 КК. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 листопада 2020 року в справі №370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20).
Суд врахував при визначенні міри покарання наявність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, а також взяв до уваги згоду обвинуваченого на розгляд кримінального провадження у «спрощеному» порядку, його статус учасника бойових дій та інваліда 2 групи внаслідок війни, ненаполягання на суворому покаранні потерпілого, що надали підстави застосувати передбачене санкцією відповідної частини статті Закону покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк з іспитовим строком. Водночас під час судового розгляду не встановлено жодної обставини, яка б істотно знижувала ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому суд переконаний у відсутності передбачених законом підстав для застосування статті 69 КК України.
Відомості про наявність речових доказів та арешту майна прокурором не надано. Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 7, 110, 349, 368, 370, 374, 395, 532 КПК України, 

у х в а л и в:

Визнати  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 361, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання :
за ч. 1 ст. 361 КК України - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень,
за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1