Справа № 420/20560/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум, а саме: 429 603,70 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії, а саме видати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум, а саме: 429 603,70 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період здійснення зазначених заходів з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум, а саме: 429 603,70 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 03.03.2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 , та в період проходження військової служби, а саме з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.
Водночас, за твердженням позивача, за проходження служби у спірні періоди йому не було у повному обсязі нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період здійснення зазначених заходів.
Не погоджуючись із вищевказаною бездіяльністю Військовою частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.
Ухвалою суду у справі №420/20560/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України. 
Під час розгляду справи від представника Військовою частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що позивач у період, за який вимагає нарахування додаткової винагороди, не виконував безпосередньо бойових завдань у складі підрозділу, не був залучений до ведення бою, не перебував на передових бойових позиціях та не має відповідного рішення командира, що підтверджує участь у бойових діях. Рішення командира військової частини, яке є підставою для виплати додаткової винагороди, стосовно позивача не приймалося, що узгоджується із фактичними обставинами проходження ним служби, підтвердженими службовими документами. Крім того, відсутні будь-які документи, які підтверджують безпосередню участь позивача в бойових зіткненнях, зокрема: витяги з бойових наказів, довідки про участь в боях, дані з журналів бойових дій, накази про залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, поіменні списки підрозділів, що виконували бойові завдання.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що в матеріалах справи наявні копії довідок про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №551 та №552 від 12.03.2025 року, якими підтверджується безпосередня участь позивача в бойових діях. Відомості до вищезазначених довідок внесені на підставі витягів із журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 01.10.2025 року було залучено до участі у справі №420/20560/25 в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 . Вирішено розпочати розгляд адміністративної справи №420/20560/25 спочатку в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ст. 262 ч. 5 КАС України, без виклику сторін.
Ухвалою суду від 06.10.2025 року провадження у справі №420/20560/25 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому було поновлено ухвалою суду від 16.02.2026 року після виконання Військовою частиною НОМЕР_2 доручення суду та надання додаткових письмових доказів.
Від представника Військової частини НОМЕР_2 до суду також надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень здійснюється військовослужбовцям, які виконують завдання із всебічного забезпечення, в районах ведення воєнних (бойових) дій. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, виплата додаткової винагороди таким військовослужбовцям здійснюється з розрахунку 100000 гривень (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань у таких умовах). При цьому, за твердженням відповідача, «участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» та «безпосередня участь у бойових діях» стосуються різних рівнів залученості до виконання завдань, що стосуються оборони. Безпосередня участь у бойових діях є лише частиною ширшого поняття участі у заходах, але "участь у заходах" також включає багато інших видів діяльності, які не є бойовими діями, але є необхідними для забезпечення оборони. Відповідно до довідки про нараховані складові грошового забезпечення позивача від 07.10.2025 року №1799/ФЕС, позивач отримував додаткову винагороду за період з 01.11.2023р. по 22.02.2025р., а саме: листопад 2023р. – 25 000 грн.; грудень 2023р. – 30 000 грн.; січень 2024р. – 23 225 грн.; лютий 2024р. – 24 827,59 грн.; березень 2024р. – 30 000 грн.; листопад 2024р. – 28 000 грн.; грудень 2024р. – 14516,13 грн.; січень 2025р. – 30 000 грн.; лютий 2025р. – 9 642, 86 грн. Основним документом на підставі якого проводяться виплати грошових винагород в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях є накази командира військової частини, які приймаються з урахуванням завдань, які виконувались конкретним військовослужбовцем у визначений період. Реалізація порядку щодо включення до наказів про виплату додаткової винагороди покладена на забезпечення командирів повноваженнями у конкретних випадках, пов`язаних із особливостями проходження військової служби. Підставою для цього є саме виконання бойових спеціальних завдань відповідно до бойових розпоряджень, бойових наказів. Цими документами є наказ, журнал бойових дій і рапорт. Саме командир підрозділу може підтвердити хто саме і які саме завдання виконував.
Під час розгляду справи від позивача вдруге надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що твердження Військової частини НОМЕР_2 про те, що «участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» та «безпосередня участь у бойових діях» стосуються різних рівнів залученості до виконання завдань, що стосуються оборони - є помилковими.
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд у справі встановив наступне.
ОСОБА_1 з 03.03.2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією до Військової частини НОМЕР_1 , що відповідачами за час розгляду справи не заперечувалось.
Відповідно до витягу із наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 26.02.2025 року №59 позивач справи та посаду сержанта-інструктора відділення підготовки з тактичної медицини центру підвищення кваліфікації Військової академії (м.Одеса) прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 26.02.2025 року. 
Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 12.03.2025 року №552, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається, що позивач у період з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, 20.11.2023 року по 25.01.2024 року, 06.02.2024 року по 11.03.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Глухів, Глухівській міській територіальний громаді, с-ще Есмань, Есманської селищної територіальної громади Сумської області. Підстава: витяг із журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 (за номенклатурою 2023 року №97дск від 20.12.2022 року).
Також, згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 12.03.2025 року №551, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається, що позивач у період з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, 17.12.2024 року по 29.01.2025 року, 13.02.2025 року по 22.02.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області, Пологівському району, Гуляйпільському ТГр, с.Темирівка. Підстава: витяг із журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 (за номенклатурою 2023 року №97дск від 20.12.2022 року).
При цьому, за твердженням відповідача в листопаді 2023 року за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) позивачу нараховувалась додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, відповідно до додатку 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за листопад 2023 року» від 08.12.2023 року №537 за період з 01.11.2023 року по 14.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року; в грудні 2023 року - відповідно до додатку 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за грудень 2023 року» від 05.01.2024 року №9 за період з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року; в січні 2024 року - відповідно до додатку 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень 2024 року» від 05.02.2024 року №37 за період з 01.01.2024 року по 24.01.2024 року; в лютому 2024 року - відповідно до додатку 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2024 року №66 за період з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року; в березні 2024 року - відповідно до додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.04.2024 року №97 за період з 01.03.2024 року по 19.03.2024 року та відповідно до додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.05.2024 року №141 за період з 20.03.2024 року по 31.03.2024 року; в листопаді 2024 року - відповідно до додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.12.2024 року №343 за період з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року; в грудні 2024 року - відповідно до додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2025 року №05 за період з 17.12.2024 року по 31.12.2024 року; в січні 2025 року - відповідно до додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.02.2025 року №37 за період з 01.01.2025 року по 31.01.2025 року; в лютому 2025 року - відповідно до додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2025 року №65 за період з 13.02.2025 року по 21.02.2025 року.
Водночас, позивач стверджує, що за періоди з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року йому не було нараховано та виплачено у повному обсязі додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
В якості підтвердження факту невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, позивачем до суду надано довідку про грошове забезпечення за період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 03.03.2022 року по 22.02.2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 від 28.03.2025 року №615.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати за спірний період у повному обсязі додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних позивачем дій суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 2 та ст. 8 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Дослідивши адміністративний позов, відзиви, відповіді на відзиви та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби закріплено у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі – Закон України №2232-XII).
Згідно ст.1 Закону України №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі – Закон України №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За ч.1 ст. 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ст. 10 Закону України №2011-XII).
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 (далі – постанова №704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (п.3 постанови №704).
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан, який продовжує свою дію й по теперішній час.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року була прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (із змінами) (далі – Постанова №168) (в редакції від 09.11.2023 року), за п.1-1 якої передбачено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
За п.1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260) (в редакції від 29.09.2023 року), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Згідно п.1 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_3 .
Відповідно п.2 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає:
щомісячні основні види грошового забезпечення;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належить, зокрема, додаткова винагорода на період дії воєнного стану.
На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (п.17 Розділу І Порядку №260).
За п.2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;
на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;
з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
За п.3 розділу XXXIV Порядку №260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Згідно п.4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до п.5 розділу XXXIV Порядку №260 одним днем участі у бойових діях або заходах вважається період (з 00 годин до 24 години календарної доби), протягом якого військовослужбовець залучався до участі в бойових діях або заходах, незалежно від кількості та тривалості таких залучень за добу.
За п.9 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:
командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
За п.10 розділу XXXIV Порядку №260 накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Аналіз наведених норми дає підстави для висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн., передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах. У свою чергу, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів за спірний період.
Крім того, суд акцентує увагу на тому, що позивачем в адміністративному позові не було зазначено, які саме бойові (спеціальні) завдання, зазначені в п.2 розділу XXXIV Порядку №260, він виконував у період з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року, та виконання яких передбачало нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
При цьому, сам факт участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, про що зазначено у довідках про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 12.03.2025 року №551 та №552, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн., яка передбачена пунктом 1 Постанови №168, оскільки «участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави» та «участь у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії» не є тотожними поняттями.
Суд акцентує увагу на тому, що матеріалах справи відсутні докази безпосередньої участі військовослужбовця саме у бойових діях на відповідних територіях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року.
Варто також зазначити, що у довідці №552 від 12.03.2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , зазначено, що позивач в період з 08.11.2023р. по 15.11.2023р., з 20.11.2023р. по 25.01.2024р., з 06.02.2024р. по 11.03.2024р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Глухів Глухівської міської територіальної громади та селищі Есмань Есманської селищної територіальної громади Сумської області, а у довідці №551 від 12.03.2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , - перебуваючи у АДРЕСА_1 .
Відповідно до визначення, наведеного у ст.1 Закону України «Про оборону України», район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Згідно наказів Головнокомандувача Збройних сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.12.2023р. №341, від 01.01.2024р. №2, від 01.02.2024р. №42, від 01.03.2024р. №82, від 01.04.2024р. №121, населені пункти Сумської області в період з 01.11.2023р. по 31.03.2024р. не визначені як райони ведення воєнних (бойових) дій.
Таким чином, згідно вищенаведених наказів Головнокомандувача Збройних Сил України у спірний період до районів ведення воєнних (бойових) дій не входило м. Глухів Глухівської міської територіальної громади та селищі Есмань Есманської селищної територіальної громади Сумської області.
Разом з тим, відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 04.12.2024р. № 546, від 03.01.2025р. №5, від 05.02.2025р. №67, від 06.03.2025р. №112, в період з 01.11.2024р. по 29.02.2025р. Гуляйпільська міська територіальна громада визначена як район ведення воєнних (бойових) дій.
Водночас, перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. на місяць, передбаченої постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, що в розумінні приписів Постанови №168 означає «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин указаними документами.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 05.12.2024 року у справі №420/19038/23 та від 16.12.2024 року у справі №420/20311/23.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи(частина 1 ст. 72 КАС України). При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).
Враховуючи вищезазначені обставини суд доходить висновку, що доводи позивача відносно протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 за період з 08.11.2023 року по 15.11.2023 року, з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 31.12.2023 року, з 01.01.2024 року по 25.01.2024 року, з 06.02.2024 року по 29.02.2024 року, з 01.03.2024 року по 11.03.2024 року, з 01.11.2024 року по 28.11.2024 року, з 17.12.2024 року по 21.12.2024 року, з 01.01.2025 року по 29.01.2025 року, з 13.02.2025 року по 22.02.2025 року у розмірі до 100 000 грн., є такими, що не доведені належними та достатніми доказами, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 задоволенню не підлягають.
Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). 
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне.
Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на його користь судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Розподіл судових витрат не провадити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 дивізії, код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя О.В. Білостоцький 

.