МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2026 р. 	№ 400/5091/21 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, 	
про	визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.21 р. № 00024500901,	
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2021 року № 00024500901.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що мала ліцензії на право роздрібної торгівлі підакцизними товарами терміном дії до 06.06.2020 року, отже вказана дата є кінцевою календарною датою чинності ліцензій. Оскільки в акті перевірки встановлено реалізацію підакцизних товарів саме 06.06.2020 року, тому відсутній факт порушення вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі – Закон № 481). До того ж, наказ на проведення фактичної перевірки не містить конкретні підстави для проведення перевірки, а тому є протиправним. Прийняте рішення за результатами незаконної перевірки є протиправним. 
Ухвалою від 09.07.2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідно до п.п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для перевірки, визначену цим кодексом. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 460/1239/19. Тому, посилання позивача на протиправність наказу на проведення перевірки є необґрунтованими. Щодо суті порушення, то за результатами проведення фактичної перевірки позивача було встановлено реалізацію алкогольних напоїв у період відсутності ліцензії – 06.06.2020 року. Тому, спірне податкове повідомлення – рішення є правомірним, а обґрунтування позивача необґрунтованими. 
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує проти обґрунтувань відповідача та повністю підтримує позовні вимоги.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження без повідомлення сторін. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
На підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 23.02.2021 року № 451-П проведено фактичну перевірку бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пальним. 
Перевіркою встановлено наявність ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями терміном дії з 07.06.2020 року до 07.06.2021 року. Термін дії попередньої ліцензії, на думку податкової закінчився 05.06.2020 року (з 06.06.2019 до 06.06.2020). Позивач 06.06.2020 року здійснила реалізацію алкогольних напоїв без наявності відповідних ліцензій, чим порушено вимоги ст. 15 Закону № 481. На підтвердження факту порушення до акту додано Z-звіт від 06.06.2020 року № 0546.
Податковим повідомленням-рішенням від 25.03.2021 року № 00024500901 відповідачем застосовано до позивача штраф у сумі 17000 грн.
Позивач вважає протиправним вищезазначене рішення податкової, тому звернулась до суду з даним позовом. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Положеннями п.п. 19і.1.14 п. 19і.1 ст. 19і Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п. 19і.1.16 п. 19і.1 ст. 19і Податкового кодексу України).
Контролюючі органи проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п. 19і.1.17 п. 19і.1 ст. 19і Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
При цьому, згідно з п. 61.2 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у ст. 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до змісту вимог п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Як визначено приписами п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Аналогічні положення містяться і в п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, яким передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до вимог п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Підстави визначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст. 80 Податкового кодексу України.
Судом встановлено, що фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 призначена на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
За змістом п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
З аналізу норм п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України вбачається, що в даному підпункті поєднано дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки, а саме: першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; другою (самостійно, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Суд вказує, що норми Податкового кодексу не передбачають зобов`язання щодо зазначення контролюючим органом у Наказі про проведення фактичної перевірки конкретизації підстав, окрім перелічених у п.п. 80.2.1-80.2.7 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.03.2019 року №821/204/16 та від 10.04.2020 року №815/1978/19.
Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 року по справі №460/1239/19 зазначив, що «не зазначення такої підстави в наказі на проведення на перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом».
Наказ «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 23.02.2021 року № 451-п відповідає вимогам ст. 81 Податкового кодексу України, в ньому містяться всі необхідні реквізити, а саме - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид перевірки, підстави для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися, підпис керівника.
При цьому, в зазначеному наказі ГУ ДПС у Миколаївській області не лише вказано норму Податкового кодексу України на підставі якої здійснювалося призначення перевірки - п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, а саме, вказано: «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального».
Тобто, в наказі від 23.02.2021 року № 451-п, контролюючим органом зазначено підстави проведення перевірки, а також наведено детальний опис змісту обставин, які стали підставою для такої перевірки.
Отже, наказ про проведення фактичної перевірки від 23.02.2021 року № 451-п відповідає вимогам ст. 81 Податкового кодексу України, а отже у посадових осіб контролюючого органу були усі підстави для початку проведення фактичної перевірки позивача.
Щодо суті встновленого відповідачем порушення позивача - здійснення реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії, суд зазначає наступне. 
Так, частиною 20 ст. 15 Закону № 481 встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
За визначенням ст. 1 Закону № 481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.
Спірним періодом, за який, на думку відповідача, позивач здійснила реалізацію підакцизних товарів без наявності ліцензії є 06.06.2020 року.
Під час перевірки відповідачем були досліджені ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями терміном дії з 06.06.2019 року до 06.06.2020 року та з 07.06.2020 року до 07.06.2021 року.
З огляду на викладене, суд вважає позицію відповідача щодо закінчення терміну дії ліцензії 05.06.2020 року безпідставною.
Дата закінчення в даному випадку поєднана з прийменником "до", у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Тому вживати після цієї дати прислівник "включно" зайве. Отже кінцева дата є останнім днем терміну дії ліцензій.
Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.04.2019 р. по справі № 810/2129/16.
Наступна ліцензія оформлена позивачем терміном дії з 07.06.2020 року до 07.06.2021 року.
Відтак, у діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 20 ст. 15 Закону № 481, а тому податкове повідомлення-рішення від 25.03.2021 року № 00024500901 є протиправним.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідач не навів суду переконливих аргументів та доказів на їх підтвердження, які б обґрунтовували правомірність оскаржуваного рішення. 
Позов задовольнити. 
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ЄДРПОУ 44104027) задовольнити. 
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 25.03.2021 року № 00024500901.
3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ЄДРПОУ 44104027) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 26.02.2026 року.

Суддя О.В. Малих