133/11/26
3/133/490/26

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
Іменем України
18.03.26 м.Козятин
Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Дем`янова Ж.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Козятині справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:
Відповідно до протоколу серії ЕПР1 №552148 водій ОСОБА_1 27.12.2025 о 12:37 в селі Махнівка Хмільницького району Вінницької області по трасі АД М21 242 км, керував автомобілем марки «Volkswagen LT», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами від 21.03.2025 Лебединським районним судом Сумської області, чим повторно вчинив правопорушення передбачене ч.4 ст. 126 КУПАП (постановою серії ЕНА 4920570), чим порушив п. 2. 1. а. ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Такими діями ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 , будучи своєчасно повідомленим про місце та час розгляду справи, не з`явився.
До суду 23.02.2026 надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Ященко Д.С., яке останній підтримав в судовому засіданні, про закриття адміністративного провадження в якому надав пояснення щодо обставин справи та вказав, що дії були вчинені в стані крайньої необхідності. А саме, вказав, що відповідно до статті 18 КУпАП: не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими адміністративні відповідальність за яка законами, що встановлюють правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. 
Також суду надано пояснення по справі командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем в/ч НОМЕР_2 у якому зазначено, що підрозділ військової частини залишився без водіїв, а єдиним з солдатів, хто міг керувати габаритними транспортними засобами з причепом залишився солдат ОСОБА_1 , так як евакуація інвентарного майна, особових речей і зброї була вимушена, незапланована і термінова, тому дане рішення було крайньою необхідністю і будь-яка затримка, могла коштувати втрати речей і зброї підрозділу внаслідок збройної агресії російської федерації. 
Також до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Дорожнього лист ОСОБА_1 , на підставі якого останнім здійснювалось перевезення зазначеного вище багажу в екстренному порядку.
Дослідженим судом відеозаписом з реєстраторів працівників поліції встановлено, що ОСОБА_1 дійсно здійснював перевезення інвентарного майна, особових речей і зброї .
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Разом з тим, відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
У постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.
На підставі викладеного, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відношення до вчиненого, приймаючи до уваги, що правопорушення ОСОБА_1 вчинив в стані крайньої необхідності в розумінні ст.18 КУпАП, керуючись ст. ст. 7, 18, 33-35, 221, 245, п. 1 ч.1 247, 251, 252, 280, 283-285,289 Кодексу України про адміністративне правопорушення -
постановив:
Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Жанна ДЕМ`ЯНОВА